Manuskript, maj 1999, Martin Munk 

 	   Studier af social mobilitet, klasser og ulighed 

                         En oversigt

      			         Martin Munk

		Forord

DEL I.		Makrosociologiske undersøgelser af social mobilitet

Kapitel 1.	Historisk perspektivering af social mobilitet
		Indledning	
		Social mobilitet og samfund
		Studier i social mobilitet - historisk oversigt
		Første indledende bølge af mobilitetsstudier (1840-1933)
		Anden bølge af mobilitetsstudier 1945-1990: opgørelser af mobilitet
		Analyse af status-attainment (1963-1990)

Kapitel 2.	Centrale begreber i mobilitetsforskningen
		Inter –og intragenerationalitet
		Modeller, uddannelses- og arbejdsmarkedsvinkel
			Point of view

Kapitel 3.	Målinger af forskellige former for mobilitet
		Mobilitetsbegreber og –tabeller
		Sammensætningen af mobilitet
		Perfekt mobilitet
		Mobilitetsrater

Kapitel 4.	Problemer med mobilitetsbegreber
	         	Teoretisk-metodiske analyser af strukturel mobilitet 
		Cirkulationsmobilitet til diskussion
		Symmetri eller asymmetri (den amerikanske drøm)
		Perspektivering  af mobilitetsstudier 

Kapitel 5.	En ny teori om social mobilitet
		En reaktion på teoretisk-metodiske problemer 
	   	Social differentiering som et rum
		Begrebet social mobiltet transformeres (strukturel homologi)

Kapitel 6. 	Alternative begreber
		Fortsat kritik af mobilitetsstudier: rekonversionsteorien
		De sociale livsbaner 
		Skift i banerne
		Effekter i banerne
		Biografi og livshistorie

DEL II.  Klasseteorier

Kapitel	7.	Nye og gamle klasseteorier
		Indledning
		Udbytning eller domination?
		Hierarkikonstruktion eller modulering af klassebegrebet?
  	             Klasse og klassifikationer

Kapitel 8.	Teorier i Danmark
		Danske klassemodeller
		Social grupper og livsformer
		Strukturel-Livsformsanalyse
		Marxsk klassebegreb

Kapitel 9. 	Stat og klassifikationer
		Klassehabitus og statsklassifikationer 
		Erhvervsklassifikationer
		Uddannelsesklassifikationer
		Komparative klassifikationer
		Klassifikation af klasser på et subjektivt plan 
		En videnskab om klassifikationer

Del III.	  Uddannelse og ulighed

Kapitel 10.  	Uddannelse som socialpolitik i staten
         		Indledning 
		Uddannelse som økonomisk investering
		Uddannelse i det danske samfund
		Varig og ændret ulighed 
		Uenighed i den sociologiske uddannelsesforskning 
		Komparativt perspektiv på uddannelse
		Udvikling af analysemodeller

Kapitel 11. 	Arbejdsmarked, marginalisering, uddannelse og mobilitet
		Kurser og arbejdsløshed
		Registerbaserede undersøgelser af mobilitet og uddannelse

		Afslutning 

		Litteraturoversigt (anvendt litteratur)

				Forord

I løbet af de sidste tre-fire års tid har jeg ved siden af mit doktorafhandlingsarbejde, publiceret som Livsbaner gennem et felt baseret på surveys og interviews og et større forskningrådsprojekt Uddannelse og ulighed baseret på registre fra Danmarks Statistik, skrevet mig ind på et relativt uopdyrket emne i Danmark gennem de sidste mange år, nemlig social mobilitet. Siden 70’erne var det ikke et særligt opportunt emne at studere, bortset fra de studier som fandt sted ved Socialforskningsinstituttet (Gundelach/Tetzschner 1974 m.fl.; Hansen 1971-1995) og dertil kommer en række små publikationer af Svalastoga/Rishøj fra Sociologisk Institut i København fra midten af 1970’erne. Dertil kommer en række mindre artikler osv., men en egentlig behandling af emnet, også til brug ved relevante universitetsstudier, er nærmest helt fraværende. Jeg knytter især an til materiale i England, USA og Sverige samt i nogen grad til Danmark og Frankrig. Derudover har jeg i tilknytning til studierne af social mobilitet føjet en del om ’klasseteori’, især med reference til Danmark (Erik Jørgen Hansen, Thomas Højrup, Jørgen Goul Andersen/Jens Hoff (Olin Wright) og til dels Gøsta Esping-Andersen), som også er en skitse af de klassifikationer, man generelt anvender i socialstatitikken og de klassifikationer, som har været meget gængse i John H. Goldthorpes og andres studier. Endelig har jeg inddraget en del om uddannelse og ulighed, der begrebsligt knytter sig til diskussionen om social mobilitet. Heri har jeg fremsat en række teser, som er baseret på flere nationale og internationale studier. 
Jeg skal især takke Dominique Merllié for gode vinkler på problemstillingerne.

Frederiksberg, april 1999
Martin Munk

 
				DEL I		

	 Makrosociologiske undersøgelser af social mobilitet

Kapitel 1.	Historisk perspektivering af social mobilitet

				Indledning	

Selvom de generelle sociale mobilitetsstudier primært er konstrueret på et makrosociologisk niveau, er det i høj grad muligt at arbejde sig ind på de forskellige versioner af analyser af social mobilitet. Det næste vil således begynde med de generelle studier der ikke findes sammenfattet i en dansk sammenhæng. I international sammenhæng findes der Eriksons og Goldthorpes grandiose værk fra 1992, der berører de fleste relevante diskussioner, men dog i høj grad via henvisninger til diskursen om studier af den sociale mobilitet fra de sidste 40-50 år, helt tilbage til Sorokins klassiske værk Social Mobility fra 1927. Derudover har Merllié foretaget en historisk-sociologisk analyse af de fleste undersøgelser af social mobilitet fra og med århundredeskiftet og frem til i dag (Merllié 1994, 1995). 

Den generelle mobilitetsforskning har bevæget sig væk fra udelukkende at regne klassisk på mobilitetstabellerne, defineret som forholdet mellem faderens (i virkeligheden den sociale oprindelses profession) og respondentens profession. Herunder analyseres mobilitetsrater. Den overordnede mobilitetsrate kan ses som en indikator på, hvor åbent et samfund er, og hvor stor fluiditeten er. Dette siger noget om hvorvidt, der er lige muligheder for alle for såvidt angår uddannelse, arbejde m.m. Analyserne er markeret ved en stadig større brug af relativt avancerede statistiske metoder, som for eksempel log-lineære og log-multiplikative modeller og beregninger af odds-ratios, hvor odds-ratios foreligger mellem de klassiske beregninger og de komplekse beregninger, en trend som er blevet kritiseret ved flere lejligheder (f.eks. Sørensen 1998). 

			Social mobilitet og samfund

Samfundet kan, og bliver det også, opfattet som et demokratisk styret samfund med lige muligheder for alle, hvad angår uddannelse, arbejde osv., blot man arbejder hårdt og flittigt nok i livet. Det har vist at være noget af en påstand, jævnfør internationale undersøgelser og undersøgelser primært foretaget af Erik Jørgen Hansen fra Socialforskningsinstituttet (Hansen, 1995 m.fl.), hvor det vises, at den sociale mobilitet, underforstået den opadgående mobilitet ikke er så stor som ideologisk og politisk ønsket. Eller sagt på en anden måde: livschancerne er ikke lige store for forskellige befolkningsgrupper. Social mobilitet er derfor muligheder for opstigning eller nedstigning, hvis man sammenligner med social oprindelse. Man har generelt forestillinger om, at individer og sociale grupper kan opstige eller nedstige socialt. Det forudsætter, at man kan tale om sociale grupper og individer. Det accepterer jeg, men som teorihistorien viser, er der mange forskellige teorier om sociale grupper eller sociale klasser og tilhørende mobilitetsstudier. Der har op igennem efterkrigstiden været omfattende mobilitetstudier af samfundsformationer og grupper i de vesterlandske nationer, hvad jeg i det følgende kommer nærmere ind på.  

Nu er det ikke ligegyldigt hvilket land denne problematik diskuteres i forhold til. Gøsta Esping-Andersen har forsøgt at vise Danmarks måde at fungere på sammenlignet med andre lande i et politologisk og velfærdsstatsperspektiv (Esping-Andersen 1990). Danmark, som så mange andre lande, har i for sig ikke en ’karaktér’ eller nationalkarakter, men man kunne sige, at landet Danmark virker ud fra et system af dispositioner, der er konstitueret historisk (Mauger/Pinto [Bourdieu] 1994: 317-318) blandt andet i form af en specifik velfærdsstatform. Således er det for at analysere dette system af dispositioner ligeledes nødvendigt at analysere på positionsrelations-niveau. Det er derfor ikke tilstrækkeligt at analysere de forskellige fordelinger over sociale klasser, indkomst, geografi og den særlige tilknytning mellem parti [socialdemokratiet] og fagforeninger i Danmark. Her savnes også en analyse af de såkaldte ’eliter’, herunder uddannelsessystemet, der er garant for produktionen og reproduktionen af ’eliterne’. Der er ikke foretaget særlige mange analyser af eliterne i Danmark, men det er relevant for at kunne beskrive et land som det danske, herunder de forskellige former for rekonversion og social mobilitet, der løbende finder sted. Derudover peges der på teoretiske analyser af staten (jf. Højrup 1995; Tilly 1996), som dog ikke bliver behandlet her.

			Studier i social mobilitet - historisk oversigt

Der har igennem dette århundrede været en massiv forøgelse af studier af social mobilitet, især i den vestlige verden, knyttet til stratifikationsforskningen. Flere mobilitetsstudier viser, at den sociale mobilitet må tilskrives ændringer af sociale strukturer herunder især arbejdspositionsstrukturen og arbejdsmarkedet. 
Der er mange måder at konstruere mobilitetsanalyser på. En måde at analysere disse problemer, mere eller mindre fuldstændigt, er ved i første omgang at give en oversigt over de forskellige retninger inden for studierne af mobilitet, hvor de ovennævnede problemer eksisterer eller er blevet behandlet. Der findes megen litteratur om dette. Jeg vil i det følgende komme ind på forskellige studier af social mobilitet. 
En rekonstruktion af begreberne vil blive forsøgt skitseret, der er afgørende for at foretage brud [rupture] med den tekniske-funktionalistiske mobilitetsforskning, der på mange måder i 1960’erne og 1970’erne gjorde det for let for kapitallogikere og andre, der på flere punkter viste svaghederne i denne forskning (udover at kritikken også var determineret af disse ’andres’ nye positioner og stillingstagener, idet jeg opfatter de forskellige stillingtagener som del af en kamp i det humanistiske-samfundsvidenskabelige felt. Det er dog muligt at konstruere en analysemåde, der forholder sig til social mobilitet, ved at indfange og begrebsliggøre væsentlige rekonversionsprocesser. 
Som påpeget af Merllié/Prévot (1991) formulerede Platon allerede i Republikken begrebet om social mobilitet. Dette begreb anvendes som oftest i forhold til lag, det vil sige stratifikation. Senere formulerede den italienske sociolog Pareto social mobilitet gennem begrebet om cirkulation af eliten (Merllié/Prévot 1991: 15; Bottomore 1964: 48ff). Pareto skriver et sted, at det faktisk er nødvendigt at rekruttere andre udenfor eliten for at kunne sikre samfundets beståen, selvom det giver problemer for eliten (Pareto var selv en del af eliten). Det var dog især den russisk-amerikanske sociolog Pitirim Sorokin, der begrebsliggjorde social mobilitet i 1927. Social mobilitet blev defineret som ét individs bevægelse, overgang, forskyldelse fra et lag til et andet eller fra en position til en anden i det sociale rum (Sorokin, [1927] 1964: 3). 
		Første indledende bølge af mobilitetsstudier (1840-1933)

Studiet af social mobilitet blev altså allerede sat på dagsordenen af Platon, men det er for alvor omkring slutningen af forrige århundrede at fænomenet social mobilitet sættes på dagsorden, bl.a. af Gabriel Tarde med transmissioner af professioner, Paul Lapie med fokus på skolen og livschancer i Frankrig, Fahlbeck i Sverige, Francis Galton i England med diskussioner om genesen af ’store mænd’ og i Danmark havde lægen Jens Rasmussen Hübertz så tidligt som i 1840 studeret bevægelser i det danske samfund med udgangspunkt i danske data fra Århus, hvor han forsøgte at vise, uden krydstabeller, de forskellige professiongruppers afhængighed af den eksterne og interne rekruttering. 
Dertil kan man føje en stærk statistisk (-sociologisk) tradition omkring århundredeskiftet i Italien, der med Benini i 1897 lancerer det index som Glass og hans medarbejdere benytter 58 år senere (Merllié 1994: 138, 1995; Capecchi 1967: 297, note 8).  
Disse sociologer konstruerede således allerede før Første Verdenskrig problematikken omkring social mobilitet som Sorokin havde samlet og rekonstrueret efter denne krig, De arbejdede ligeledes med mobilitetstabeller, spørgeskema-teknikker og med statistiske analyser, uden dog systematisk at operere med begrebet social mobilitet i undersøgelserne og analyserne af social mobilitet (Merllié 1994: 145-146, 1995: 28-29). Dermed kan man ikke sige, at Sorokin var den første der lancerede social mobilitetsforskning, men han relancerede og samlede et meget stort teoretisk og empirisk materiale (Sorokin 1927, 1959), hvor han også benyttede den italienske sociolog Paretos arbejde om ’cirkulationen af eliten’, men det er dog Sorokin, som direkte formulerer temaet om den sociale mobilitet (Merllié 1994: 14; Carlsson 1963: 122-139; Heath 1981: 1ff). For Sorokin er den sociale mobilitet ikke udelukkende et spørgsmål om bevægelser i det sociale rum, som han i øvrigt meget præcist definerer i det klassiske værk Social Mobility fra 1927 senere reediteret i 1959/1964 under titlen Social and Cultural Mobility, men en problematik der både indeholder sociale og kulturelle dynamikker. Generelt definerede Sorokin social mobilitet som bevægelsen af individer eller grupper fra en vis social position til en anden og cirkulationen af objekter, værdier, kulturelle effekter blandt individer og grupper; der præciseres som følger:

	Det kan blive betegnet som horisontal mobilitet, når individet eller gruppen bevæger sig på det samme sociale niveau set ud fra: indkomst, levevilkår-niveau, prestige, arbejdsmæssig status, uddannelsesmæssige privilegier eller når bevægelsen (transitionen), migrationen, skiftet og diffusionen af kulturelle objekter er indenfor det sociale lag i populationen; for eksempel, spredningen af radioer eller sekten ”kristlig videnskab” blandt den amerikanske middelklasse fra New England til Califonien eller diffusion af kommunisme blandt det russiske proletariat. Vertikal mobilitet, som er bevægelsen af et individ, gruppe eller kulturel objekt/værdi fra et socialt lag til et andet socialt lag, måske opstigende (ascendant) eller nedstigende (descendant). Det kan foregå på forskellige rangstiger: den økonomiske: når et individ, en gruppe eller kulturel værdi passerer fra en fattig til en rig klasse eller vice versa; den arbejdsmæssige: når bevægelsen er fra et lavere til et højere arbejdsstratum eller vice versa; den socio-politiske: når for eksempel, en almindelig borger bliver en dominerende leder i staten, en slave bliver en fri borger, en landmand skifter juridisk status til en nobel eller vice versa. Horisontale og vertikale former for mobilitet er nogle gange tæt forbundet (Sorokin 1933: 554).

Den mobilitetsform, der nok har været den mest analyserede og diskuterede er den vertikale mobilitetsform, idet man især politisk har været optaget af at ’udligne’ sociale forskelle. Sorokin mener, at vertikal social mobilitet stort set findes i alle samfund i gennem individuelle overgange. Af og til er det sådan, at det er hele grupper der stiger og flyttes, som for eksempel i det russiske samfund efter oktober-revolutionen i 1917 eller ved at de kristne flyttes, efter at den kristne kirke var blevet legitimeret og legaliseret i det romerske rige i et hierarkisk samfund. Det samme gælder omvendt, for eksempel i det Hapsburgske aristokrati, som mistede deres topposition. Men disse bevægelser foregår, som Sorokin siger det, ikke blot på et makroniveau, men også på et mikro-kulturelt niveau, hvor hele komplekse kultur-systemer flyttes, som regel fra højere klasser til lavere grupper, fra byen til landet (hvad dette århundrede er et godt eksempel på), fra de uddannede lag til de uuddannede lag (som delvist kan diskuteres, da uddannelse ikke blot er uddannelse, men varierer over tid og over rum). Heraf kan det siges, at mobiliteten i et givet samfund varierer ganske meget, både på den ene og den anden måde. De indiske kastesystemer er et eksempel på, at den vertikale sociale mobilitet ikke er så stor endda, ifølge Sorokin, men der er peget på, at der i dag er noget, der tyder på, at det faktisk er muligt at flytte sig vertikalt, under betingelsen af, at man først har flyttet sig horisontalt gennem forskellige strategier (Sahoo 1995). 
På den anden side har den vertikale mobilitet, begge veje, været markant i den vestlige verden, eller i hvert fald har fluktuationen været meget stor. Sorokin afslutter i artiklen fra 1933 med at sige, at mobilitet giver mulighed for, at den sociale struktur bliver elastisk, bryder med kaster og klasseisolation, underminerer traditionalisme og stimulerer rationalisme.
Generelt kan Sorokins arbejde tilskrives en funktionalistisk tradition (R. Boudon i: Merllié 1994: 18), men dog en del mere avanceret end de fleste efterkrigsarbejder (jf. Heath 1981: 26), en opfattelse Heath formentligt har gentaget efter Carlssons kommentar om Sorokin (Carlsson 1963; Merllié 1994).
Begrebet social mobilitet er, summarisk sagt, således på spil i en konflikt mellem en ideologi om egalitet og meritokrati, der accepterer sociale uligheder med hensyn til fordelingen af de sociale positioner mod til gengæld, at den ’frie’ adgang til disse positioner baserer sig på personlige ’meriter’. Den modsatte traditionelle ideologi som forsvarer de sociale privilegier udtrykker blot en naturlov, som en nødvendighed. Disse forskellige point de vue’s om samfundet medfører, at teorierne eller ideologierne ikke kan forenes, men det betyder ikke, at disse ideologier/teorier om mobilitet ikke bidrager til at konstituere fordelingen af individer i den sociale struktur på engang socialt på spil og emne for videnskabelige studier. Dette er generelt styrken ved Sorokins teorier, at han binder de forskellige positioner sammen eller han er opmærskom på de forskellige interesser, der er forbundet med begrebet mobilitet (Merllié 1994: 42-43).

	Anden bølge af mobilitetsstudier 1945-1990: opgørelser af mobilitet

Der er blevet foretaget flere store undersøgelser af social mobilitet i forhold til befolkninger som helhed og af enkelte kohorter/generationer i efterkrigstiden, som jeg i det følgende kommer nærmere ind på. Efter Anden Verdenskrig har der været adskillige store empiriske undersøgelser af social mobilitet, især i England, USA, Sverige, Danmark og til dels i Vesttyskland. I 1950erne blev der foretaget flere undersøgelser af social mobilitet i mange forskellige lande (i Danmark: Geiger 1951/[Glass 1954]; Svalastoga 1959, i Sverige: Carlsson 1958). Det kunne se ud som om, at sådanne undersøgelser primært foregik i anglo-saksisk dominerede lande, men det er ikke helt tilfældet, jf. de mange undersøgelser, der blev sat iværk i Frankrig af INSEE og INED, og i Italien af Livi, dog med en analytisk tilgang der også mindede om den anglosaksiske retning, se f.eks. Brésard, Girard  (jf. Merllié 1994), (Raymond Boudon (1973, 1974, 1975): dog anden fundering) og Bertaux (1969, 1971).

Én af de første store undersøgelser blev iværksat af David Glass fra Instituttet for Sociologisk og Demografisk forskning ved London School of Economics i 1949 med udgangspunkt i 10.000 voksne individer fra Storbritannien, idet det ønskedes at studere muligheden for høj mobilitet i et samfund: 
1. For at øge den økonomiske effektivitet, da et samfund med en fluid social struktur har en større sandsynlighed for, at positioner, der kræver specielle færdigheder, faktisk besiddes af individer med disse specielle færdigheder (high abilities). Et samfund med høj fluiditet er også på den baggrund bedre til at tilpasse sig ydre og interne forandringer, 
2. Set fra individets perspektiv, skulle social mobilitet sikre, at der er færre personer ’der kommer på den forkerte hylde’ (square pegs in round holes), og eksistensen af muligheden for at stige i status vil i enhver situation tilskynde til en større udnyttelse af den enkelte persons kapaciteter. Der kan derfor, som en konsekvens, blive tale om en mindre følelse af personlig frustration og en større mulighed for social harmoni. (Glass 1954: 24-25; Merllié 1994: 47-48). 
Generelt mener jeg, at disse begrundelser har været i fokus for de fleste undersøgelser af social mobilitet, som også har været et centralt aspekt i et socio-politisk spil om interesser og i et forsøg på at få befolkningsgrupper med på ’programmet’ (underforstået det politiske program). Der har under alle omstændigheder været mange begrundelser for undersøge grundlaget eller i det mindste om man kunne måle social mobilitet, herunder at undersøge i hvilken grad intelligensreserven blev mobiliseret og dermed optimalt benyttet, eventuelt gennem uddannelsesforordninger (eksempel: teknikerkommissionen af 1956, og en lang række af andre uddannelsesforordninger). Et af problemerne - der diskuteres i et afsnit om de forskelige målinger af social mobilitet - er, at Glass m.fl. har benyttet et index for at måle den intergenerationelle mobilitet, men som er blevet tilbagevist, idet den anses for logisk uholdbar, hvorfor dette ’index of association’ senere er blevet droppet til fordel for andre metoder. Dette index er muligvis ’medskyldig’ i problemerne.
I disse studier var det hensigten at vise, hvor stor den sociale mobilitet (og immobilitet) er ved at udregne den såkaldte mobilitetsratio, det vil sige forholdet mellem observerede og forventede frekvenser i en given mobilitetstabel. Heraf kunne så udledes et index for ’association’ og et for ’disassociation’. Deraf kan man slutte, at der hovedsageligt var fokus på ’error’. Styrken af sammenhængen mellem faders sociale position og sønnes position, målt ved en eller anden form for korrelations-statistik, svarer således til immobilitet. Den uforklarede tilfældige varians svarer til mobilitetet eller med andre ord error (jf. Blackburn/Prandy 1997: 504). 
Undersøgelsen Glass forestod, konkluderede, at den kortrækkende mobilitet var relativt stor, men at rekrutteringen til de højere klasser stadigvæk tog udgangspunkt i de højere klasser. Imidlertid er deres undersøgelse blevet kraftigt kritiseret, fordi den ikke viste at ’upward-mobiliteten’ er høj, snarere tværtimod. En anden undersøglse af officiel statistik (census materiale) peger nemlig på, at forøgelsen af antallet af ’højere stillinger’ medfører ét større rum på toppen. Det burde give anledning til upward mobilitet (Heath 1981: 48), men der er ikke klarhed angående dette spørgsmål, udover at Goldthorpe med flere på et meget senere tidspunkt har vist - gennem en metodologisk sofistikering - at de absolute mobilitetsrater viser, at der er tale om en upward mobilitet, men at de relative mobilitetsrater viser en modsatrettet tendens. En anden kritik blev fremført af Westergaard, der 19 år efter Glass gjorde opmærksom på, at høje mobilitetsrater kan eksistere side om side med store uligheder i muligheder. Mange børn fra ’høj-status’ oprindelse kan være ’downward’ mobile sammenlignet med deres fader, men på samme tid har disse børn stadigvæk - taget gennemsnitligt - langt bedre chance end deres samtidige ’working-class-contemporaries’ for at opnå et bedre placeret job (Heath 1981: 32). 

Det er således ikke tilfredsstillende, set fra et sociologisk synspunkt, at man i studierne opererede med så relativt begrænsede og simple analyser, uden egentlig at fokusere på at forklare hvorfor disse sociale processer var i gang. Det bunder formentligt i, at ’anglosaksiske’ makrosociologiske mobilitetsstudier ikke problematiserer deres eget grundlag. Et fænomen som er blevet kaldt for karavanen (jf. Gesser 1987), pegende på at langt de fleste mobilitetsstudier, herunder for eksempel undersøgelser af social mobilitet med uddannelse som en af de vigtigtste mellemliggende parametre, blot er fulgt i kølvandet på Glass, Carlsson, Svalastoga m.fl. uden at korrigere begreberne. Størsteparten af mobilitetsforskningen i Vesteuropa har ikke for alvor forsøgt at bryde med begreber som ’klasse’, ’social mobilitet’ og ’status’ etc. (Blackburn/Prandy 1997: 491) og med perspektiverne (f.eks. hvor ’åbent’ er et givent samfund versus spørgsmålet om social reproduktion). Det fornægtes dog ikke at mobilitetsforskningen har udviklet de metodiske redskaber og til en vis grad begreberne (Sørensen 1975b: 72; Kelley 1990). En del sociologer har således anfægtet nytten af de mange mobilitetsstudier. Dels fordi studierne ikke (væsentligt) har øget den sociologiske viden og erkendelse (jf. Mach/Wesolowski 1986: 7ff.; Breiger 1990a: 11-12; Kelley 1990; Blackburn/Prandy 1997; Munk 1999a), dels fordi studierne er fokuseret på mobilteten af individer, og ikke på at forstå mobiliteten som en del af generelle sociale processer, dertil kommer at der mangler tilstrækkelig udviklet sociologisk teori om sociale strukturer, herunder koblingen mellem mobilitet og strukturer (det ses, som vi senere vender tilbage til, også af den seneste diskussion mellem Hout/Hauser på den ene side og Erikson/Goldthorpe på den anden side; også jf. Olin Wright 1997: 178-182). Hovedsagligt er problemet, at man ikke har erkendt, at mobilitet foregår indenfor rammerne af et socialt rum med afstande (jf. Mach/Wesolowski 1986: 21; Blackburn/Prandy 1997: 497).

En anden større undersøgelse blev udarbejdet i USA af Lipset og Bendix i 50’erne, der ikke var en decideret undersøgelse af det amerikanske samfund i sig selv, men en komparativ analyse af data fra USA, Sverige, Danmark, Japan, Frankrig, Tyskland, Schweiz, England og Italien med baggrund i en grov stillingskala, hvor man kun skelnede mellem manuel arbejder, ikke-manuel arbejder og landarbejder, idet kategorierne fra de forskellige lande var for uens til at blive sammenlignet (Lipset/Bendix 1959 med Zetterberg; Lipset/Zetterberg 1956/1966). Deres synspunkt omkring social mobilitet lå tættere op ad Sorokins end Glass’ synpunkt, da de faktisk mente, at social mobilitet kunne skabe frustration og sygdomme i befolkningen, idet social mobilitet kunne have store sociale individuelle konsekvenser (Lipset/Bendix 1959: 285; Heath 1981: 35-36). Undersøgelserne af upward og downward mobilitet gav som resultat, at den opadgående mobilitet for de forskellige lande nærmest var ens, et overraskende resultat for Lipset og Bendix, der især blev forklaret med ændringer i antallet af ledige pladser og ændringer i antallet af arvede positioner. Men den såkaldte Lipset-Zetterberg (LZ-) hypotese blev af forskellige andre forskere afvist, nemlig at den generelle intergenerationelle mobilitet i industrialiserede lande faktisk mere eller mindre er den samme med hensyn til forholdet mellem på den ene side manuelle arbejdere og ikke-manuelle arbejdere (Miller 1960; Erikson/Goldthorpe 1992a: 23). Disse forskere argumenterer, at national enslighed med hensyn til intergenerationel mobilitet skyldes strukturelle effekter og ikke endogone mobilitetsprocesser, og når først industrialisationen har nået et vist niveau, så vil disse effekter virke på en mere eller mindre uniform måde (Erikson/Goldthorpe 1992a: 192). Deres hypotese har siden været genstand for store diskussioner, hvorvidt om den nu også holdt.

Der har dog også været forsøg på at reformulere og nuancere Lipset/Zetterberg-påstanden (Featherman/Jones/Hauser 1975; Erikson/Goldthorpe 1992a: 24), idet påstanden i virkeligheden ikke har at gøre med det ’phenotypiske’ niveau, der måler de faktiske observerede mobilitetsrater, men med det ’genotypiske’ niveau, der måler de relative mobilitetsrater. Argumentet er, at man med det sidste niveau kan slippe uden om, at det første niveau er influeret af strukturel arbejdsdeling, demografiske omstændigheder, teknologiske innovationer og kapitalmæssige ændringer, der forandres forskelligt i de industrialiserede lande. 
Lipset-Zetterberg-tesen var i for sig ikke mærkelig for den tids sociologi i 50’erne, 60’erne og 70’erne, da man i mange teorier arbejdede med såkaldte konvergens-teorier, hvor man mente, at samfundene mere og mere kom til at ligne hinanden (set fra et kulturanalytisk, velfærdsstatsperspektiv og empirisk synspunkt holder disse påstande dog ikke). 
Både Sorokin og Lipset-Zetterberg skelner mellem endogene og exogene faktorer, der påvirker mobilitetsrater og mønstre, hvor den første faktor forklares med, at der eksisterer en social lagdeling og den sidste forekommer kun kontingent (tilfældigt). Det vil sige, at Lipset-Zetterberg mener, at endogene processer har at gøre med ’ego-beskyttelse’. Her er FJH-tesen mere klar, idet de lægger vægt på konkurrence-processen mellem individer med forskellige sociale oprindelser, der forsøger at opnå, eller undgå, specielle destinations-positioner blandt dem, der er tilgængelige (Erikson/Goldthorpe 1992a: 376). Dette argument minder i nogen grad om den analyse Bourdieu har foretaget af forskellige områder i Frankrig, hvor det klargøres, at agenter kæmper om positioner, ikke om uopnåelige positioner, men typisk om attraktive og knappe positioner, der kan tænkes ledige eller bliver ledige. Tesen implicerer således også et opgør med den liberale teori, der påstår, at mobilitetsraterne er mere lige i avancerede industrialiserede lande, fremfor i før-industrialiserede lande.

Der er i Europa (mest Vesteuropa), USA, Australien og Japan foretaget adskillige undersøgelser af social mobilitet. Noget entydigt billede tegner sig ikke. Man kan dog sige, at der er betydelige variationer mellem de forskellige nationer, hvorfor LZ-hypotesen ikke holder (Erikson/Goldthorpe 1992: 375). Det betyder dog ikke, at der ikke er sammenlignelige - homologe tendenser i forskellige lande.

			Analyse af status-attainment (1963-1990)

I midten af 1960erne blev der foretaget et skift til status-attainment-traditionen, vel og mærke især i USA (jf. Blau/Duncan 1967; Breiger 1990a). Blau og Duncans undersøgelse inddrages her fordi den på den ene side er en fortsættelse af traditionen fra Glass m.fl. med udgangspunkt i en større enkelt survey, og på den anden side, fordi den indførte nye metodiske redskaber til at måle intergenerationel mobilitet (status), og den har længe været en klassiker i mobilitetsforskningsfeltet. Udgangspunktet var 25.000 mænd udtaget fra US-census-materiale 1962 (20.700 svarede). Det afgørende brud var, at Duncan indførte den såkaldte path-analysis, en form for multipel regressionsanalyse. Det afgørende i deres analyser var forskellige skift set i forhold til den verserende analyse af social mobilitet. For det første skete der et skift fra analysen af social mobilitet i sig selv til attainment (resultat), for det andet var der et skift fra at måle mobilitetsraterne til mobilitetsdeterminanterne, det vil sige de variable, der bestemmer en given mobilitet. På den måde blev spørgsmålet ændret fra ’hvor stor er mobiliteten i et givet samfund’ til hvilke faktorer bestemmer - determinerer - individers erhvervsmæssige status (Heath 1981: 42). Således var der på den ene side adskillige mobilitetstabeller i både hovedteksten og i appendix, og på den anden side en række path-analyser. Grunden til at indføre path-analysen var, at sandsynligheden for opadstigende mobilitet afhænger af fra hvilket niveau det enkelte individ begynder. Det medfører, at mobilitetsmålene er noget tvetydige (Blau/Duncan 1967: 10). I USA er der betydeligt flere farvede folk, der tilhører de lavere sociale lag, hvorfor der relativt for dem er et større ’rum’ med hensyn til social opstigning, imodsætning til folk, typisk hvide amerikanere, der er på ’toppen’: for dem er meget lille plads for opstigning simpelthen fordi de allerede er på toppen. Derfor afslører den relativt høje mobilitetsrate for forskellige etniciteter (afrikanske) ikke særligt meget i forhold til den amerikanske sociale struktur og arbejdsmarkedsmæssige situation. På den måde er det i første omgang vigtigt at kontrollere determinanterne for den erhvervsmæssige position for derefter at konstatere farven af huden. Det fører til det grundlæggende spørgsmål for Blau/Duncan:

	..how the status individuals achieve in their careers is affected by the statuses ascribed to them earlier in life, such as their social origin, ethnic status, region of birth, community, and parental family (Blau/Duncan 1967: 19).

På den baggrund var det deres mål at undersøge om status-attainment-processen, som et resultat af en langstrakt livslang proces, i hvilket der er indskrevet status positionen ved fødsel, forskellige omstændigheder, tidligere uddannelses- og arbejdsmæssige attainments, determinerer niveauet for den ultimative opnåelse. Ved så at benytte path-analysen som matematisk model var det hensigten at måle og vurdere den relative betydning af de forskellige determinanter. Deres undersøgelse er kritiseret for flere forhold. Blau/Duncan afviser den særlige US-undtagelse, gående på at den sociale mobilitet skulle være større i USA med hensyn til generel intergenerationel mobilitet, men på den anden side, mener de, at der er en tendens til, at der i USA er en større upward mobilitet fra de manuelle klasser til elite-positioner i USA (Blau/Duncan 1967: 432-435; Erikson/Goldthorpe 1992a: 320). Denne måling kritiseres dog idet Erikson/Goldthorpe forsøger at vise, at ’openness’ i forhold til eliten, som Blau/Duncan finder, skyldes at de benytter en ranking (’occupational scale’), der dels er inkonsekvent, og dels er den for løs, hvad der fører til, at elite-gruppen er langt større sammenlignet med andres landes, samt at Blau/Duncan i udgangspunktet indtager en liberal position, der også omfatter en ’status-attainment’-position. Mellem den traditionelle mobilitetsforskning og status-attainment-traditionen er der således forskelle. Den traditionelle mobibilitetsforskning er interesseret i - på den ene side - at ’opgøre’ mobilitet, og på den anden side er status-attainment-traditionen optaget af at finde de faktorer, der kan forklare resultatet af status-attainment-processen: 

Goldhorpe’s perspective sees the amount of aggregate mobility to or from given social classes as the main issue which need to be explained. This is very different from the approach championed in an older body of work within the 'status attainment' tradition (Blau and Duncan 1967). This approach is not concerned with the aggregate mobility properties of social groups and instead examines what factors allow individuals to move up or down the social ladder. The focus here is on the correlates of individual success and failure, rather than the properties of particular social classes to hold on to or transmit their offspring to other social classes (Savage/Egerton 1997: 647).

Som det fremgår af det foregående kan denne pointe dog diskuteres, da Blau og Duncan rent faktisk fremstillede og analyserede mobilitetstabeller, og de konstaterede hvorledes bevægelserne mellem klasserne arter sig, men det er korrekt, at perspektivet var et andet, idet man ønskede at afdække faktorerne, der bestemmer resultatet af status-attainment-processen (også jf. Sørensen 1986: 73). 

Kapitel 2.	Centrale begreber i mobilitetsforskningen

			Inter –og intragenerationalitet

Det Sørensen, og som Bourdieu fra sin position i det sociologiske felt efterlyser, er at være opmærksom på, at social mobilitet ikke altid er social mobilitet, og at bevægelser til nye positioner kræver, at de er ledige. Sørensen opererer med begrebet om lukkede positions-strukturer svarende til at ‘vacancy competition’ opstår, og til at ‘identiske’ personer ender op i forskellige positioner, på grund af lokale, historiske og organisatoriske forhold (Sørensen 1983, 1986: 79). Trods Bourdieu og Sørensen på en vis måde peger på den samme pointe, at positioner på en eller måde må være ledige eller eventuelt skabes, så adskiller deres teorier sig fra hinanden i forhold til, at Bourdieu bygger på en habitusteori, forskellig fra teorier om rational social handling. Det fælles er endvidere, at de peger på den intragenerationelle mobilitet, det vil sige mobilitet der defineres som bevægelsen fra en profession til en anden, svarende til det horisontale mobilitetsbegreb. Det er et begreb, der beskriver det enkelte individs mobilitet fra en profession til en anden, hvormed menes en karriere-mobilitet, eller erhvervsmæssig-mobilitet, professions-mobilitet (målt over tid). Det vil sige, når én person har skiftet job fra én stilling til en anden. Dette kan konstateres ved læsning af en persons livsbiografi. Betragtes professionen som en af indikatorerne på den sociale position over tid, er det dog uundgåeligt også at begrebsliggøre den vertikale mobilitet, der i forbindelse med indførelsen af generations-begrebet kaldes for intergenerationel mobilitet. Det vil sige den målte mobilitet mellem to generationer, traditionelt opfattet i forhold til positionsforskyldelsen mellem far og søn (Merllié/Prévot 1991: 24-25; Merllié 1994: 62-64). 

		    Modeller, uddannelses- og arbejdsmarkedsvinkel

Der har således igennem årene eksisteret en række forskellige varianter af mobilitetsstudier, eksempelvis den traditionelle retning hvor man mest har været optaget af at opgøre mobilitetsrater, oftest i forbindelse med komparative studier, dog med erklæret vægt på klassestruktur (jf. Erikson/Godthorpe 1992a). Næsten parallelt etableredes en meget stærk tradition i USA, status-attainment-traditionen som fokuserede på forklaringsfaktorer i path-analyser (Blau/Duncan). Flere af disse studier, indenfor begge retninger, ønskede at bidrage til afklaringen af spørgsmålet om ulighed. I Frankrig udviklede R. Boudon en række modeller som forsøgte at kæde spørgsmålet om individuel mobilitet sammen med analysen af ulige muligheder i forbindelse med uddannelsesprocessen og med problemet angående at tage højde for ændringer i samfundet jf. ønsket om at udvikle et sammenhængsindex, der eliminerede strukturelle ændringer (Boudon 1973: 17; Mach/Wesolowski 1986: 10; Blackburn/Prandy 1997: 496). Boudon forsøgte i begyndelsen af 1970’erne at generere en række avancerede modeller på foranledning af kritik og diskussion af intergenerationel mobilitet, det vil sige mobilitet mellem far og søn. Boudon mener i den forbindelse, at det er omsonst at udregne mobilitetsrater, hvis der ikke er udviklet fornuftige stratifikationskategorier. Dette forsøger han at gøre ved at generalisere den såkaldte mover-stayer model, der oprindeligt blev skabt af Blumen i relation til spørgsmålet om jobmobilitet (intragenerationalitet), som blev en del kendt i forbindelse med Whites arbejde (White 1970) med henblik på at udvikle en generel model for analyser af mobilitet. I løbet af 70erne kom der for alvor gang i mobilitetsmodelleringen, og et grundlæggende skridt var at skelne mellem stayers og movers (den essentielle ide er en model af quasi-perfekt mobilitet. Celler i diagonalen i mobilitetstabellen karakteriseres som stayers). Goodman (1965) var en af de første i forbindelse med mobilitetsforskning, der lancerede en model, senere kom White (og Goodman 1969) og igen lidt senere Boudon med modeller:

Tabel: Tre typer af mover-stayer modeller med antagelser (jf. Boudon 1975: 516)
_________________________________________________________________________
Type 1 model (Goodmans model)			stayers må ikke flytte, movers må ikke
						blive
Type 2 model (White)				stayers må ikke flytte, movers må godt
						blive
Type 3 model (Boudon)				stayers tillades at må flyttes, movers må
						godt flyttes
___________________________________________________________________________

Senere udvikledes disse modeller til at om omfatte mere avancerede multiplikative modeller (jf. Hauser 1978: 929), som også inkluderer log-lineære modeller. Fælles for alle disse modeller er, at de bygger på konditionen, at al bevægelse er tilfældig.Det er et problem da denne betingelse både ses som bevis på manglende strata og som basis for bevægelsen mellem strata (jf. Blackburn/Prandy 1997: 505). I mange af disse studier som Hauser m.fl. udførte, var fokus som hos Goldthorpe: opgørelse af mobilitet, på forskellig vis, men pointen med at udarbejde analyser med både intergenerationalitet og intragenerationalitet blev udviklet med modeller af Sørensen og andre (Sørensen 1974, 1979), hvor en af hovedpointerne er, at personer ikke kan skifte position, med mindre der er ledige/vakante stillinger, og denne pointe får betydning for målingen af intergenerationalitet, som vi også   kan kalde for social mobilitet. Denne teoriudvikling er samtidigt et opgør med human-capital-teorien, som mangler efterspørgselsdelen og strukturen på arbejdsmarkedet. Sideløbende med disse studier udvikledes en vacancy competition theory, hvor en arbejdsmarkedsvinkel, i overensstemmelse med økonomiske studier, blev indarbejdet i en række sociologiske modeller (jf. Kalleberg/Sørensen 1979: 369; Sørensen 1986). Først blev det forsøgt vist hvorledes den generelle stratifikationsstruktur virker på karriereprocesser, og en model for for aldersvariation i relation indtjening og prestige baseret på jobskift blev opstillet. I denne model er karriereprofilen styret af graden af muligheder på arbejdsmarkedet, forudsat uændrede individuelle ressourcer (Sørensen 1974). Denne model blev senere (Sørensen 1975a) relateret til spørgsmålet om intragenerationalitet og endelig udvidet til den såkaldte vacancy competition model, hvor en ‘attainment’-model blev opstillet. Her var pointen, at muligheder genereres af vakante (ledige) positioner i samfundet (1977, 1979). Denne model skal forstås som en alternativ model til human capital-teorien, hvori man forestiller sig en nær sammenhæng mellem akkumuleret kapital (færdigheder og evner) og jobs.
Mange forskere har, især fra 1980erne af (Blossfeld, Mayer, Rosenfeld Sørensen m.fl.), fremhævet betydningen af, at det ikke alene er adækvat at studere intergenerationel mobilitet ud fra standard-mobilitetstabel (far/søn-tabel), men at det ligeledes er nødvendigt at undersøge mobilitet i et work-life-course perspektiv (jf. Sørensen 1986; Erikson/Goldthorpe 1992a: kapitel 8). Der har således været bestræbelser på at revidere sider af dette grundlag. Erikson/Goldthorpe imødekommer også til dels denne vinkel, selvom de på daværende tidspunkt fortsat mener, at man godt kan regne på de sædvanlige tabeller. Dette perspektiv kan bidrage til at løse det meget diskuterede problem om strukturel mobilitet, som man i lang tid har forsøgt at skille ad fra cirkulationsmobiliteten. Det er dog svært og problematisk (som senere analyseres og illustreres). 

					Point of view

Uanset hvad man gør, er det centralt at gøre sig klart, hvad man vil forskningsmæssigt, og deraf bestemmelserne af metoder (Erikson/Goldthorpe 1992a: 54). Det er relevant både at belyse og opklare, hvad det er for faktorer, der bevirker de forskellige mobilitetsmønstre og rekonversioner (et begreb vi kommer ind på), samt analyser af mobilitet og immobilitet, hvorved sammenhængene mellem oprindelse og destination relateret til grupperne af tidligere og nuværende eliteidrætsudøvere undersøges. Er man således ude efter at betragte faktorerne, der skaber det sociale rum og deraf virkende mobilitet og rekonversioner, er det oplagt at benytte forskellige former for regressions- og korrespondanceanalyser (i sidstnævnte kan man dog til en vis grad bryde skellet mellem uafhængige og afhængige variable, imodsætning til regressionsanalysernes forudsætninger, forudsat at alle variable behandles sidestillet, som i den generelle log-multiplicative model (Knorke/Burke 1980: 11)). Det vil sige, at man regner på datamaterialet, opstiller tabeller uden først at opdele i uafhængige og afhængige variable. Som oftest viser det sig, at der kan være opdelinger, og at nogle variable er forklarende og andre forklarede. Det ligger i for sig også i korrespondancenanalysens forudsætninger, men fordelingen mellem forklarende og forklarede er ikke påforhånd udstukket. Fordellen ved de multivariate faktoranalyser er, at man slipper for at rangordne kategorierne, som kan være nødvendigt i forbindelse med beregninger almindelige flows for mobilitetstabeller. 	

Kapitel 3.	Målinger af forskellige former for mobilitet

			Mobilitetsbegreber og –tabeller
 
Vi går videre med de forskellige mobilitetsbegreber, idet det er relevant at skitsere en række begreber, man arbejder med i mobilitetsforskningen, også på et mere regneteknisk niveau. Til det generelle mobilitetsbegreb er knyttet forskellige måder at betragte mobilitet på, og man har i den internationale mobilitetsforskning ikke været enige om de forskellige måder at gøre mobilitet op på - det vil sige hvordan man skal begrebsliggøre og måle mobilitet. Det er således ikke kun horisontal og vertikal mobilitet, man opererer med. 
Svarende til det horisontale mobilitetsbegreb findes ét, der kaldes for intragenerationel mobilitet, det vil sige en mobilitet, der defineres som bevægelsen fra en profession til en anden, hvilket vi kommer tilbage til i forbindelse med den mere tekniske gennemgang af mobilitetstabellerne. Hvis professionen anvendes som en af indikatorerne på den sociale position, må man også begrebsliggøre den vertikale mobilitet, der kaldes for intergenerationel mobilitet. Hermed menes den mobilitet der måles mellem to generationer. Når fædrenes erhvervsmæssige  position er givet for en generation, sammenholdes denne med sønnernes tilsvarende sociale positioner i en generation. Derved konstrueres en krydstabel - kontingenstabel -, den klassiske mobilitetstabel, hvoraf det er muligt at foretage forskellige statistiske analyser af denne tabel (Duncan 1966; Bertaux 1969; Fienberg 1977; Hout 1983; Goodman 1954-1991). Denne form for mobilitet er normalt det man mener med social mobilitet. 

Der er langt fra er enighed om, hvorledes de forskellige mobilitetstabeller skal konstrueres, og hvilke sociologiske, teoretiske, metodologiske og statistiske analyser, der bør foretages i forhold til disse tabeller, eller om man helt skal gå væk fra disse tabeller. 

Når man arbejder med en mobilitetstabel menes en tabel, der ser ud som følger:

            			         SØNNENS POSITION
            		                                                                                          
            		1	2		j	k			
FADERENS    	                                                                                          
POSITION                                              
1              	                 n11	n12.............	n1j......	n1k  	n1.                                        
2	      	n21	n22.............	n2j......	n2k	n2.                                             
i		ni1	ni2.............	nij......	nik	ni.                                                       
k	      	nk1	nk2.............	nkj......	nkk	nk.                                    
	      	                                           
	      	n.1	n.2		n.j	n.k	N	               

Definition: Én tabel [matrix] er et rektangulært eller kvadratisk sæt af tal, hvor disse er ordnet i rækker og søjler. Hver plads, celle, har en entydig reference: Denne matrix har typisk orden (kxk), hvor k angiver antal rækker og k antal søjler. N er lig den totale sum af celler. Denne måde at arbejde med tabeller på, er der stillet spørgsmålstegn ved, da man kan spørge sig selv om, det overhovedet er en relevant måde at arbejde på, når det gælder sociologiske sammenhænge (Bertaux 1969: 451, 1995). Lad os antage, at det er relevant for en stund.

Det ses af tabellen at der umiddelbart er givet to margener (...n.j...,...ni....), der så at sige strukturerer tabellen. Det er bl.a. disse margener, der er uenighed om. Man vil gerne måle mobiliteten uafhængigt af marginalerne. Denne tabel kan vi sige repræsentere den observerede (intergenerationelle) mobilitet. 
Disse tabeller er dog indenfor rammerne af den sociale mobilitetsforskning blevet kritiseret, især i en efterhånden legendarisk artikel fra 1966 af Otis Dudley Duncan (Duncan 1966). Et helt generelt problem ved opstillingen af mobilitetstabeller, er at intergenerationelle mobilitetsmatricer konstrueres ved at tage udgangspunkt i en sampling af sønner (og senere også døtre), der er blevet spurgt om deres eget erhverv (evt. første og nuværende/sidste job) samt faderens erhverv, og det sidste er et problem, da man ikke kan være sikker på, at oplysningerne er korrekte (en vis miskendelse eller omdøbelse af forholdene kan forekomme).
Det har endvidere at gøre med, at det ikke altid er sikkert, om man måler intragenerationel mobilitet eller intergenerationel mobilitet (fremgår af tabel 2 i Duncan 1966). Derudover er det problematiske målinger mellem to forskellige tidspunkter, da den interårlige forskel ikke er identisk med den intergenerationelle forskel. Den første fås ved at sammenligne arbejdsstyrken på to forskellige tidspunkter, og den anden fås ved at sammenligne ’eget arbejde’ med ’faderens arbejde’. 
Desuden varierer spørgsmålet med hensyn til faderen en del, der kan nemlig være tale om følgende varianter: Faderens sidste hovedbeskæftigelse, faderens længste job, faderens arbejde i alderen x (f.eks. 30 eller 50); faderens arbejde medens respondenten voksede op (Duncan 1966: 57) (f.eks. det at nogle fædre får sent børn, medens andre fædre får børn tidligt). 
Duncan har en pointe i, at de varianter af spørgsmålet giver anledning til principielle problemer, og til helt forskellige resultater i forhold til mobilitetstabellerne, og det kan også være problematisk i forbindelse med internationale og nationale komparative projekter, hvor det intenderes at sammenligne undersøgelsernes resultater. 
Én anden afgørende kritik fremstillet i den omtalte artikel er, at man antager, som den amerikanske sociolog Kahl postulerede i slutningen af 50’erne: that all men in the labour force in 1920 have been replaced by their sons by 1950. Duncan viser, at en god del af fædrene ikke er erstattet af deres sønner 30 år senere, med henvisning til en sammenligning af tal fra 1930 og 1960. Duncan konstaterer, at af alle i arbejdsstyrken i 1960 med fædre i 1930-arbejdsstyrken, havde næsten en 1/3 af dem stadigvæk deres fader i arbejdstyrken i 1960. Omkring halvdelen af mændene i arbejdsstyrken i 1930 var ikke fædre til mænd, der var tiltænkt destinationer i 1960-arbejdsstyrken, og var derfor heller ikke erstattet af deres sønner. Endvidere var der 12 millioner ud af 46.9 millioner i 1960-arbejdsstyrken, der ikke kunne svare på faderens arbejde i 1930, fordi deres fædre på daværende tidspunkt var for unge til at arbejde, eller allerede var døde eller simpelthen var ophørt med at arbejde. Endvidere er der i den intergenerationelle mobilitetstabel omkring dobbelt så mange fædre, som de faktiske mænd der gav ophav til deres sønner, idet enhver søn rapporterer for dennes fader, selvom der også er brødre, der gør det samme. Der kan tages højde for dette ved at spørge respondenterne om, hvor mange brødre de har, der samtidigt er i arbejdsstyrken. Generelt er det svært at konkludere om tidsmæssige ændringer i arbejdstyrken:

	When and by whom is a member of the labour force replaced? Is a father replaced when his (first) son enters the labour force? when the father leaves the labour force? when the son attains the age of his father at the son’s birth? Who ”replaces” the man who has no son? Put it this way: The transformation that occur via a succession of cohorts cannot, for basic demographic reasons, be equated to the product of a procession of ”generations” (Duncan 1966: 59).

I samme artikel vurderer Duncan også forskellige klassifikationsskaler (som jeg vender tilbage til). Herudover peger Duncan på fertilitetsproblemet, idet der for visse grupper kan være tale om en overrepræsentation af de mest fertile sociale kategorier (Duncan 1966: 51ff; summarisk kommenteret af Boudon 1973: 10; Broom/Jones 1969: 337).
I en senere debat mellem Sørensen (1986: 77-79) og Erikson/Goldthorpe (1992a: 281) er der tilsyneladende ikke enighed om, hvorvidt det er rimeligt at anvende faderens marginale fordeling som index på respondentens sociale oprindelse. Sørensen mener, under alle omstændigheder, at det store problem med standardmobilitetstabeller er, at de ikke afslører hvornår, og hvor bevægelserne begynder, og hvornår og hvor bevægelserne ender. Det drejer sig om, skriver Sørensen, at man i forbindelse med disse tabeller aggregerer processer, der formentligt har fundet sted i forskellige historiske perioder.

 			    Sammensætningen af mobilitet

I det hele taget har der været divergerende positioner igennem tiden om, hvordan man kan begrebsliggøre social mobilitet. Det er afgørende at være opmærksom på, om det er forskelle i erhvervsfordelingen eller om det er forskelle i positionsrelationsstrukturen. Så selvom om den enkelte agent har et andet erhverv end faderen/moderen, så er det ikke sikkert, at det er en anden position, måske tværtom, som vi senere skal se mere udførligt på (Bourdieu 1979/1984: 145/131). Joseph Kahl fremhævede i en bog om den amerikanske klassestruktur, at man kan betragte denne strukturelle mobilitet på flere måder.
Det var Raymond Aron, i bogen om ’klassekampen’ fra 1964 (pp. 257-258), som i Frankrig introducerede ligningen, cirkulationsmobiliteten = observeret mobilitet – strukturel mobilitet: CM = OM - SM (jf. Bertaux 1969; Merllié/Prévot 1991: 27). Før jeg går over til en mere principiel og teoretisk analyse af problemet strukturel mobilitet, illustreres problemet gennem ét konkret taleksempel for nærmere at undersøge, hvorledes man ræsonnerer i argumentationen. Jeg tænker på en tabel, der blev konstrueret af Featherman/Hauser i deres værk Opportunity and Change (1978) i studierne af 1973-generationen i USA, der på mange måder er homolog med Blau/Duncans studie af 1962-generationen (Blau/Duncan 1967), som Featherman/Hauser også selv anfører. 

		                 Tabel 4.3 (Featherman/Hauser 1978: 150).
Frekvenser i en klassifikation af mobilitet fra faderens (eller andre familie-overhoveders) erhverv til sønnens første fuld-tids civile erhverv i alderen 20-64 i marts 1973.         
                                                                                                                                                  		
				Sønnes arbejdstilling
			Upper	Lower	Upper	Lower	Farm	Total		
			nm	nm	m	m					
                                                                                                                                                    
 Upper nonmanual		1414	 521	 302	 643	  40	2920
 Lower nonmanual		 724	 524	 254	 703	  48	2253
 Upper manual		 798	 648	 856	1676	 108	4086
 Lower manual		 756	 914	 771	3325	 237	6003
 Farm			 409	 357	 441	1611	1832	4650
 Total			4101	2964	2624	7958	2265	19,912	
                                                                                                                                                   
I denne tabel er der taget højde for de respondenter, der ikke har svaret.
Den totale mobilitet eller også kaldet gross mobilitet findes ved sammenlægge alle de tal der ligger uden for diagonalen, det vil sige under (upward) og over diagonalen (downward):

UPWM= 724 + 798 + 756 + 409 + 648 +  914 + 357 + 771 + 411 + 1611 = 7429

DWM = 521 + 302 + 254 + 643 + 703 + 1676 +  40 +  48 + 108 +  237 = 4532

Alt i alt fås mobiliteten til at være: 7429 + 4532 = 11961. Det vil sige ca. 60% af alle aldersintervaller (som man kan inddele efter intervallet 20-64). Nu er det så opgaven at regne den strukturelle mobilitet ud (som undertiden også i den sammenhæng kaldes for minimum-mobiliteten). Ambitionen er at kunne tage højde for ændringer i de sociale strukturer i et givet samfund. Man har altså en antagelse om, at erhvervstrukturen ændres i overensstemmelse med forskellige påvirkninger (arbejdsdeling, innovationer, politiske foranstaltninger og kampe). Erhvervsfordelingen antages at se anderledes ud for fædrene sammenlignet med erhvervsfordelingen for deres sønner (og døtre i senere studier: 1980’erne og 1990’erne). Denne antagelse er ikke urimelig, men grundene til at der er ændringer, må ses som resultat af komplicerede sammenhænge, underforstået, at det ikke er nok at tage udbud/efterspørgel-algoritmen til hjælp for at redegøre for ’forandringerne’. Som refereret før (til Duncan 1966) er det ingenlunde ligegyldigt, hvilke fordelinger man sammenligner. Hvis man for eksempel som Rogoff i 1966 sammenligner faderens erhvervsfordeling i forskellige regioner i 1950 med sønnernes tilsvarende erhvervsfordeling i de samme regioner (da sønnerne var 19 år) fås en net-forandring, der ikke er den samme, hvis man som i Blau/Duncans studie havde sammenlignet 1930-generationens erhvervsfordeling (da sønnerne var omkring 16 år) med 1960-generationens erhvervsfordeling. I Featherman/Hausers tabel fra 1978 har de gjort det samme som Blau/Duncan. Forfatterne har sammenlignet fædrenes erhvervsdeling, på det tidspunkt da fædrenes sønner var 16 år, med sønnernes erhvervsdeling i forhold til deres første fuldtidsjob. Da tabellen med de forbehold Duncan har anført er en såkaldt repræsentativ tabel i forhold til USA, er det tænkeligt at gøre følgende. Man sammenligner fordelingerne over margenerne, idet de hver udgør en slags erhvervsfordeling. Man udregner det såkaldte dissimilaritetsindex for fædre-sønner: ni. - min (ni.,n.i). Et Index, der generelt blev formuleret af Yasuda (Yasuda 1964: 18). Gennem tabellen ovenfor fås derfor følgende taget med udgangspunkt i sønnernes erhvervsfordeling:

(4650 - min(4650,2265)) + (6003 - min(6003,7958)) + (4086 - min(4086,2624)) + (2253 - min(2964,2253)) + 
(2920 - min(2920,4101)) = 2385 + 1462 = 3847 svarende til 19.3%. 

Hermed kan vi konkludere, at cirkulationsmobiliteten = 60% - 19.3% = 40.8%.
Jeg undrede mig en del i forbindelse med beregningerne, idet den her minimumsbetingelse er noget kunstig, da den alene skaber problemer med, at man får negative elementer i den strukturelle mobilitetstabel. 

					Tabel 2
                                                                                                                                                  
			Upper	Lower	Upper	Lower	Farm	Total
			nm	nm	m	m					
                                                                                                                                                  
Upper nonmanual		2920	   0	   0	   0	   0	2920
Lower nonmanual		   0	2253	   0	   0	   0	2253
Upper manual		   0	   0	4086 	   0	   0	4086
Lower manual		   0	   0	   0	6003	   0	6003
Farm			1181	 711        - 1462	1955	2265	4650
Total			4101	2964	2624	7958	2265	19,912	

Vi ser, at det er nødvendigt at have en negativ værdi (-1462) i den sidste række før regnskabet passer. Når den nummeriske værdi af elementerne uden for diagonalens elementer så adderes fås 3847 svarende til 19.3%, hvad vi før regnede os frem til. Det er imidlertid ikke tilfredsstillende alene at arbejde ud fra reglen om minimum. 

Der har været mange forskellige analyser af den strukturelle mobilitet, der var på ”mode” i 60’erne og 70’erne (klassiske måde), men i samme periode diskuterede man også ivrigt de teoretiske og metodiske problemer omkring den strukturelle mobilitet.
Kahl foreslog allerede i 1957, at man burde betragte den såkaldte eskalerende mobilitet ’mobilité en éscalier’ (Kahl 1957: 251ff; Bertaux 1969: 458; Merllié 1994: 105), der medfører, at man ikke udelukkende tager højde for minimumsforskellene mellem erhvervsfordelingerne (taget ud fra den observerede tabels marginaler) men ligeledes tager højde for vejenes ’longueur’ (længde) fra den ene kategori til den anden (socio-professionelle kategori). Disse overvejelser blev fulgt op af Vittorio Capecchi (1967) og udvidet af Daniel Bertaux i 1969. Bertaux’s artikel vil i det følgende danne grundlag for en videre diskussion af den strukturelle mobilitet. Man kunne umiddelbart antage, at der er uafhængighed mellem margenerne i mobilitetstabellen (Bertaux 1969: 456), men som Duncan og senere Broom/Jones (1969) har påpeget, er der ganske mange problemer med at betragte de to fordelinger som adskilte, da generationerne ’lapper ind over hinanden’, fordi der er store aldersforskydninger i de forskellige generationer. Set ud fra at marginalerne er forskellige, må der logisk set være en størrelse af mobilitet, som man kunne kalde for den strukturelle mobilitet eller ’tvungne’ (forced) mobilitet (Bertaux 1969: 457). Bertaux benytter eksemplariske tabeller konstrueret ud fra oprindelige data foranstaltet af INSEE i 1959 og 1964 (Michel Praderie). Bertaux regner med de samme tal og konstruerer to grundtabeller ud fra forskellige skalaer. En skala der skelner mellem ikke-manuelt arbejde/manuelt arbejde/landbrugere og en skala, der skelner mellem de dirigerende klasser/middelklasserne/arbejderklasserne (som man så anvendt af især Lipset/Bendix 1959; Rogoff 1966; Blau/Duncan 1967; Broom/Jones 1969), hvoraf Bertaux foretrækker den sidste skala (med forskellige antal af kategorier: 3, 8 og 30), da den første bygger på to principper i adskillelsen (professionsprincip og et brancheprincip), og skalaen tager ikke højde for mobilitet blandt ikke-manuelle agenter. Ikke desto mindre benytter han den første skala i et eksempel, hvor han ønsker at vise, at man socio-logisk må regne på den strukturelle mobilitet på en anden måde i den før viste (Featherman/Hauser 1978). 

Lad os se på tabellen Bertaux anvender:
				Tabel 3
                                                                                                                  
Faderens 			Sønnens sociale position
sociale position   	 	I	II	III	Total
                                                                                                                  
I 			20	11	 1	 32
II			10	25	 0	 35
III   	 		 6	12	15	 33
Total  			36	48	16	100

den strukturelle mobilitet er som følger:

				Tabel 4
                                                                                                                
	 		I	II	III	Total
                                                                                                                
I  			32	-	-	 32
II  	 		 -	35	-	 35
III  	 		 4	13	16	 33
Total  			36	48	16	100

Her er den teoretiske maksimale immobilitet = 32 + 35 + 16 = 83%. Det vil sige den strukturelle mobilitet er = 4+13 =17% Dette resultat opnås også, hvis man benytter Yasudas formel, og samtidig er klar over, at beregningen ovenfor er foretaget på baggrund af en LOGISK begrundelse. Tager man højde for vejene mellem kategorierne, så er det muligt at opnå ét andet resultat. Det vil sige SOCIO-LOGISK set. Under hypotesen at immobiliteten er maksimal, er det en modstrid, at 4 fra klasse III er gået til klasse I. Man kan ikke som man plejer, betragte denne størrelse ud fra antallet af dem, der minimalt må være mobile. Det er nødvendigt at kortlægge bevægelsernes længder, der eksisterer mellem de forskellige klasser. 

Da CM = OM - SM =>

				Tabel 5
                                                                                                                                                                   
 -12	+11	+1	20	11	 1	 	32	-	 -
 + 6	- 6	-       =  	10	25	 0	- 	4	31	 -
 + 6	- 5	-1	 6	12	15	  	-	17	16

Problemet er, hvis man ikke tager sporenes længde i betragtning, så ender man i at kunne beregne den strukturelle mobilitet på vilkårligt mange måder (modèle en escalier). Det afstedkommer blandt andet, at værdien 31 er mindre end marginalsummen 35 (modellen er: modèle en escalier). Bertaux konkluderer, at det ikke alene er muligt at konstruere en vej, men én hel familie af konfigurationer ud fra de 2 principper: antallet af mobile og vejenes/bevægelsernes længder (for eksempel fra klasse III til II). Det er ikke holdbart, da cirkulationsmobilitetstabellen får negative elementer/celler uden for dialogalen (som for eksempel -5 i nederste række). Bertaux er klar over, at man i de såkaldte exakte videnskaber bruger virtuelle fluxer, således at man også kan regne med negative værdier i forbindelse med teori-dannelser, som for eksempel Maxwells elektromagnetiske ligninger, men der er ikke tale om en teori i denne sammenhæng, mener Bertaux, at det er bedre at finde en anden løsning og dermed droppe begrebet om virtuel flux. Denne indfører derfor en regel, der siger, at man både skal finde en minimumskonfiguration og en positiv konfiguration. Reglen indebærer ligeledes, at man konstruerer den strukturelle mobilitetstabel, således at frekvensen af de mobile elementer er mindre end eller lig med frekvenserne i den observerede tabel (vi så at 13 > 12 i hhv. tabel 4 og 3 (angivet med fed): én socio-logisk modstrid).

Ud fra dette princip er det muligt at konstruere en anden og mere tilfredsstillende løsning. 

OM = SM + CM => 

					Tabel 6

20	11	 1   32		31	 1	 -    32		-  11	+10	+1   -
10	25	 -    35   	 	 -	35	 -    35       	+10	-  10	 -     - 
 6	12	15   33	 	 5	12	16   33		+  1	  -	 - 1   - 

36	48	16 100		36	48	16  100	  	  -	  -	   -   - 
                                                                                                                                                                                    
den observerede mobilitet		den strukturelle			den positive cirku-
       				positive mobilitet			lationsmobilitet
                                                                                                                                                                                       
Her må vi konstatere, at vi har opnået kravet om positive elementer uden for diagonalen i cirkulationsmobilitetstabellen, men tilgengæld er minimumsprincippet i den strukturelle mobilitetstabel ikke overholdt som før. I stedet for at have 17 uden for diagonalen fås 4+13+1=18. I praksis vil det være svært at overholde begge principper. På den måde er Bertaux's løsning ikke tilfredsstillende (også jvf. Bertaux  1969: 465-466). Uanset at Bertaux viser, at den strukturelle mobilitet er svær at bestemme, har hans beregninger på franske data vist, at den sociale mobiltet i Frankrig for en dels vedkommende også må tilskrives den strukturelle mobilitet (Bertaux 1969: 481-488; for en diskussion: Cuin 1995: 49).

I øvrigt viser Bertaux under anvendelse af andre klassifikationer (’classes dirigeants’, ’classes moyennes’ og ’classes populaires’) at man får vidt forskellige resultater angående total mobilitet, strukturel mobilitet og cirkulationsmobiliteten, hvad der ikke er overraskende (det ser vi nærmere på i kapitel 2, og senere når der regnes på egne data). Selv når der anvendes andre klassifikationer er det kompliceret både at overholde positivitetskravet og minimumskravet. Det sidste krav kan dog honoreres, hvis ’modèle en escalier’ for den strukturelle mobilitet tages i anvendelse. Her er minimum typisk lidt større end når dissimilaritetsindexet for fædre-sønner: ni. - min (ni.,n.i) anvendes (med minimumsmodellen blev den strukturelle mobilitet=17 og med modèle en escalier blev den 18). Hermed kan man sige, at der er usikkerhed om hvordan den strukturelle mobilitet beregnes. Det er dog evident, at de sociologiske forhold bør medtages i overvejelserne, således at det ikke udelukkende er statistiske og logiske argumenter, der tages i anvendelse.
                                                                   
Heath anfører, at man ikke skal tage denne størrelse alt for alvorligt, da den strukturelle mobilitet og dermed også cirkulationsmobiliteten er kunstigt skabt (Heath 1981: 257). Der har i de sidste ca. 30 år været ganske forskellige kritikker af den strukturelle mobilitet, som Daniel Bertaux er inde på gennem at pege på én række tekniske og sociologiske problemer, der især ligger i konstruktionen af den strukturelle mobilitet og i anvendelsen af klassifikationssystemer, idet han dog ikke løste problemerne (Eriksen/Goldthorpe 1992a: 59). Kritikken vender vi tilbage til, men først tages begrebet perfekt mobilitet op, der nøje hænger sammen med begrebet om den strukturelle mobilitet. 

				Perfekt mobilitet

I analyserne af social mobilitet har man forsøgt at medtage andre beregnede tabeller, nemlig den såkaldte perfekt mobilitetstabel. I det følgende anvendes Bertaux, Boudon, Bourdieu og Heath for en analyse af disse tabeller, som knytter sig stærkt til den ”tidlige” mobilitetsforskning, det vil sige efter Anden Verdenskrig (Glass 1954; Rogoff 1953 m.fl.).  Ud fra den totale mobilitetstabel kan man, som vanligt med kontingenstabeller, udregne de forventede værdier. Den forventede værdi for et element fij er som følger: fij = ni. n.j/N (f.eks. Bertaux 1969: 477). De forventede elementer udregnes ud fra marginalerne og den totale sum af individer (N).
Når sådanne tabeller er udregnet, er det herefter muligt at udregne den tilsvarende forventede strukturelle mobilitet og den forventede cirkulationsmobilitet. Herudfra er det muligt at udregne de såkaldte associationsindexer, der siger noget om, hvor langt de observerede værdier i den totale mobilitetstabel ligger fra perfekt mobilitet (nij/fij).
Således har der i den sociale mobiltetsforskning været en række forsøg på at udregne de forskellige former for mobilitet på en adækvat måde. Ved at indføre begrebet om perfekt mobilitet, som vi siden skal vende tilbage til mere kritisk, er det netop muligt at indføre en række indexer, hvormed man kan tage højde for den strukturelle mobilitet (Boudon 1973). 
I begrebet ligger der en antagelse om, at hvis man har et samfund med maksimal mobilitet, så er der uafhængighed mellem faderens position og respondentens position (Boudon 1973: 14). Der er flere sociologer, der har antaget dette index (Goldhammer 1948 (iflg. Featherman/Hauser 1978 og Merllié 1994: 87-88); Rogoff 1953; Glass 1954: 224-229). Glass
er den, der har dannet skole med hensyn til dannelsen og brugen af indexet. Ved beregninger fås Glass’ index for immobilitet:

					N nii
				IG(i) =                    
					ni.n.i
							
Det komplementære index for mobilitet er følgende: 
			
					N(ni.-nii)
				MG(i) =                    
					ni. (N-n.i)   

Indexet er af mange  forskere blevet afvist, idet man let - ved et eksempel - kan vise, at formlerne ikke holder generelt. Lad os se på følgende tabeller, hvor den første er en fiktiv immobilitetstabel med maksimum immobilitet, og den anden er en fiktiv immobilitetstabel, hvor der ikke er maksimum mobilitet:   

			    Tabel 7		    Tabel 8
			                         	                        
     		     	      1   2  Tot              	     1   2   Tot
           
	 		1   80   0    80          	1  80  20  100	  
                                		   
			2  100  20  120         	2  20  80  100

   		   	   180  20   200           	  100 100 200

IG for tabel 7: = (200)(80)/(80)(180) = 1.11, IG for tabel 8: (200)(80)/(100)(100) = 1.61. 

Dette er en modstrid, da man forventede, at indexet ville være størst for tabel 1, da vi jo havde antaget, at denne havde maksimum immobilitet eller perfekt mobilitet. Denne modstrid skal ses på baggrund af, at der i tabel 7 er en strukturel forskydning, idet arbejdsstyrken er meget forskellig fra en generation til en anden. Der er fra generation 1 fra position 2 100 individer, der er rykket til position 1 i generation 2. Der er derimod ingen bevægelse i position 1 fra generation 1. I tabel 8 er der modsat tale om strukturel stabilitet. På den måde kan man konkludere, at indexet ikke er et sikkert mål, der tager højde for strukturel mobilitet. Desuden er det problematisk at arbejde med den såkaldte perfekt mobilitetsantagelse, og det er et problem, at maksimumværdien er afhængig af marginalerne (Boudon 1973: 17).

Rogoff forsøgte sig ligeledes med et tilsvarende matematisk index, som hun kaldte for den sociale distances mobilitetsratio, men uden at kunne argumentere sig igennem. Konsekvensen af dette er, at man må stille sig delvis tvivlende overfor Glass store undersøgelse i 1950’erne, samt de ræsonnementer Rogoff gjorde sig i forskellige sammenhænge (Rogoff 1953, 1966). Der har siden 50’erne været adskillige andre forsøg på at beregne andre indexer. Som tidligere omtalt er en af dem Yasuda (1964), der formaliserede et andet index i forsøget på at tage højde for de problemer Glass og andre havde. Yasudas index bygger grundlæggende på antagelsen om at: cirkulationsmobilitet = total mobilitet - strukturel mobilitet, idet man via strukturelle mobilitet begrebsliggør forskellen i fordelingen af forskellige erhverv og sociale lag (Yasuda 1964: 18). Den strukturelle mobilitet skal dog ikke forstås for bogstaveligt, snarere som en indikator på den faktiske størrelse af strukturel mobilitet. Det er som nævnt også en pointe Heath påpeger. Gennem Yasudas index er det muligt at afvise LZ-hypotesen om, at der tendentielt er lige stor mobilitet i de Vesteuropæiske lande, men at cirkulationsmobiliteten måske er den samme (Boudon 1973: 21). Der er dog ingen af de diskuterede indexer, der er uden logiske og socio-logiske problemer. Tidligere har man forsøgt at løse de store metodiske og teoretiske problemer.  
Under alle omstændigheder er forestillingen om perfekt mobilitet sociologisk set uhensigtsmæssigt, idet det i nærmest er utænkeligt, at der ikke skulle være én sammenhæng mellem faderens position og respondentens position. Som oftest formidlet af andre parametre. Der er andre faktorer, der spiller ind, men helt at afvise sammenhængen er ikke rimelig, da idéen om perfekt mobilitet dybest set bygger på en myte. En myte, der også ses gennem opretholdsen af forestillingen om et ideelt demokratisk samfund, der faktuelt ikke har at gøre med de sociale realiteter (Bourdieu 1966: 419). Langt de fleste sociologiske undersøgelser i industrialiserede nationer, viser at der enten indirekte eller direkte er sammenhæng mellem oprindelsesklasse og social position. Derfor synes anvendelsen af begrebet perfekt mobilitet udelukkende at have en teknisk-statistisk interesse. 

				Mobilitetsrater

I den situation, hvor man er optaget at regne på sammenhængene mellem oprindelse og destination eller position, af at studere mønstre, variationer over tid og sted er det andre metoder man bruger, som for eksempel absolute og relative rater i Goldthorpes forstand. Det påstås at en af fordelene ved relative rates er, at de beregnes uafhængigt af marginalerne i mobilitetstabellerne (som var det store problem). Herudover kan man regne med forskellige andre grundlæggende metoder, som odds ratios, der samtidigt også er konstituerende for en række log-lineære modeller. Gennem disse log-lineære modeller kan tilføjes en række andre vigtige variable udover oprindelse (O) og destination (D), men også uddannelse (E=Education) (Jonsson 1993a; Müller et al 1995), generation (C=Cohort) og tid (T). Her er jeg netop interesseret i at gå videre, hvor disse metoder måske kan siges at ligge mellem faktoranalyserne og beregningerne af associationer mellem oprindelse og destination, hvor de log-lineære modellerne bygger på en delvis anden statistik-diskurs.  

I det følgende ses på en række udregninger af relative og absolutte rates, og versioner af ratios som  disparitets-ratios selvom der er en række problemer i forhold til antagelsen om perfekt mobilitet (Portocarero 1989). Her følger en række korte definitioner:

Ved absolutte rates forstås henholdsvis outflow rates og inflow rates, eller udstrømning og indstrømning som Erik Jørgen Hansen kalder dem for (jf. Hansen 1984: 107). Outflow viser andelen af personer fra bestemte oprindelige klasser, der er allokeret i forskellige klassedestinationer, med andre ord de observerede livschancer for forskellige personer i givne klasser. Inflow viser den sociale oprindelse for personerne i en given klassedestinationsfordeling, hvorledes hver klasse er rekrutteret fra hvilke klasser, eller oprindelsessammensætningen (Portocarero 1987: 11; Erikson/Goldthorpe 1992a: 55). Elementerne i diagonalen i inflowtabeller udgør de såkaldte selvrekrutteringsandele. Elementerne i outflowtabeller udgør arbejdsarven. Totalprocenter udregnes i forhold til antal personer. 

For tabellen benyttet af Featherman/Hauser (1978) ser inflow og outflow som følger:

				Tabel 9 
				Inflowandele. Procentandele. Søjleprocenter.
                                                                                                                                                  			
				Sønnes klasse 
Faderens klasse
			Upper	Lower	Upper	Lower	Farm	Total
			nm	nm	m	m					
                                                                                                                                                   
Upper nonmanual		 34.5	 17.6	 11.5	  8.1	  1.8	 14.7
Lower nonmanual	 	 17.7	 17.7	  9.7	  8.8	  2.1	 11.3
Upper manual		 19.5	 21.9	 32.6	 21.1	  4.8	 20.5
Lower manual		 18.4	 30.8	 29.4	 41.8	 10.5	 30.1
Farm			 10.0	 12.0	 16.8	 20.2	 80.9	 23.5
Total			100.0	100.0	100.0	100.0	100.0	100.0	

				Tabel 10
				Outflowandele. Procentandele. Rækkeprocenter.
                                                                                                                                                   		
			Sønnes klasse 
Faderens klasse
			Upper	Lower	Upper	Lower	Farm	Total
			nm	nm	m	m					
                                                                                                                                                    
Upper nonmanual		 48.4	 17.8	 10.3	 22.0	  1.4	100.0
Lower nonmanual	 	 32.1	 23.3	 11.3	 31.2	  2.1	100.0
Upper manual		 19.5	 15.9	 20.9	 41.0	  2.6	100.0
Lower manual		 12.6	 15.2	 12.8	 55.4	  3.9	100.0
Farm			  8.8	  7.7	  9.5	 34.2	 39.4	100.0
Total			 20.6	 14.9	 13.2	 40.0	 11.4	100.0

Disse tabeller viser dels den sociale rekruttering og dels livschancerne for de pågældene individer. Men som påpeget flere gange, må der i et vist omfang tages højde for de strukturelle forskydninger mellem faderens og respondentens erhversfordelinger, med mindre man kan sandsynliggøre, at forskellen mellem fordelingerne ikke er signifikant stor. Jævnfør de foregående afsnit kan det være problematisk at fastholde ligningen CM=OM-SM. Der er for stor usikkerhed, og de forskellige forskergruppers vurderinger synes ikke at afklare problemerne omkring ligningen. Nogle peger på, at forvirringen skyldes, at man blander forskellige analyseniveauer sammen (Goldthorpe 1987: 75). Indførelsen af de såkaldte relative-rates skal netop ses på baggrund af, at der har været problemer med at finde tilfredsstillende løsninger på problemet med strukturel mobilitet, eller hvorledes kan man tage højde for at samfundets positionsfordelinger ændres. I stedet for at operere med ligningen ovenfor indførte man en række ratios, en disparitetsratio og en odds ratio. I tabel 10 ses at 48.4% fra upper nonmanuel klasse endte i upper nonmanuel klasse, hvor kun 8.8% fra farm klassen nåede upper nonmanuel klassen. Ratioen for af disse to procenter kaldes for disparitetsratioen, der i dette tilfælde giver 48.4/8.8 = 5.51. Dette fortæller om den relative chance for mænd i upper nonmanuel klassen og farm klassen for at ende i upper nonmanuel klassen. På den måde kan man beregne ratios for andre par af oprindelser og for andre par af destinationer. Generelt ser formlen for en 2x2 mobilitetstabel ud som følger:  

	f11 / f1.                 f22 / f2.			1414/2920
	               ,                             for eksempel:	                            
	f21 / f2.                 f12 / f1.	 		724/4101,

hvor f11 er frekvensen i den første 1-1 celle, og hvor f1. er den korresponderende rækkemarginal etc. 

Deraf fås følgende tabel:
				Tabel 11
				Disparitetsratios. Relative tal.
                                                                                                                                                                              
				Sønnes klasse
Faderens 
klasse
	Relativ chance      Relativ chance	           Relativ chance	         Relativ chance	        Relativ chance   
	for klasse I	          for klasse II                 for klasse III     	         for klasse IV   	        for klasse V
                                                                                                                                                                               
I	5.51		2.31		1.08		0.64		0.04		
II	3.65		3.03		1.19		0.90		0.05
III	2.22		2.06		2.71		1.18		0.07
IV	1.43		1.97		1.35		1.60		0.10
V	sat til 1		sat til 1		sat til 1		sat til 1		sat til 1

Goldthorpe skriver:

	In using such ratios in the study of mobility trends, one is not then seeking to determine whether some supposed structural ”component” of observed mobility is becoming more or less important; but rather, whether or not changes in the structure of objective mobility opportunities over time are being equally reflected in the mobility experience of indviduals of all origins alike (Goldthorpe 1987: ibid).

Ved at bruge sådanne relative rates viser Goldthorpe et al (1987), at der ikke er tale om en stigende social mobilitet for 1972-generationen i Storbritannien, der er blevet undersøgt:

	Over all, therefore, the picture obtained, once the perspective of relative mobility is adopted, is no longer one signifikant change in the direction of greater opportunity for social ascent but rather, of stability or indeed of increasing inequality in class mobility chances (Goldthorpe et al 1987: 77).

Heath (1981) peger på, at de værdier disparitets ratios kan antage, ikke i så høj grad er styret af de marginale fordelinger (som ved beregningen af ’index of association’).
Disparitets ratios er en simpel måde at fremstille relative mobilitets rates på. Men det er også muligt at tænke disse relative ratios på en mere kompleks måde, hvor man kan sige noget om ændringerne i de relative rates. Det tænkes altså, at man sociologisk set kan undersøge eventuelle forandringer for forskellige kohorter. Disse ratios kaldes for odds ratios (Goldthorpe 1987: 78). Hvor disparitets ratios ser på chancerne for at nå til en enkelt specificeret destination, sammenligner odds ratios chancerne for at opnå alternative destinationer. Odds ratios kan tænkes som et resultat af en konkurrence mellem agenter fra forskellige klassebaggrunde for at opnå/eller undgå en bestemt position snarere end en anden position i klassestrukturen (Heath 1981: 262).

Ved at tage produktet af et par af disparitets ratios fås odds ratios (for en simpel 2x2 mobilitetstabel):

	f11 / f1.  f22 / f2.             f11/f12
	                       =                      
	f21 / f2.  f12 / f1.             f21/f22         

Gennem denne relation undersøges det om den relative chance for en søn/respondent fra klasse 1 ender i klasse 1 snarere end i klasse 2 ændres over tid med den samme rate som den relative chance for, at en søn/respondent fra klasse 2 findes i klasse 1 snarere end i klasse 2.

Heraf fås følgende odds ratios ved hjælp af grundlæggende 2x2 subtabeller ved bruge Featherman/Hausers tabel: 				

				Tabel 12
				Odds ratios.
                                                                                                                                                                                                                                                                             
Oprindelser		Destinationer sammenlignet
sammenlignet
		I/II		II/III		III/IV		IV/V
                                                                                                                                                      	
I/II		1.964		0.836		1.300		  1.098					
II/III		1.122		2.725		0.707		  0.944		
III/IV		1.489		0.639		2.203		  1.106		
IV/V		0.722		1.464		0.847		15.954		

for eksempel:

             1414/2920       524/4101                1414/19912 /  521/19912
1.964 =                 *                       =                                           
              724/4101       521/2920                 724/19919 /  524/19912

I tabel 12 ses tallet 15.954. Denne repræsenterer fordelen for, at respondenter fra  klasse I sammenlignet med agenter fra klasse V for at nå klasse I snarere end klasse V. Det er selvklart en langt større chance.

Mønstret af odds ratios afhænger af den orden kateorierne er sat i. Man kunne også have sammenlignet f.eks. I med III eller I med IV. På den måde kan en række af tabeller konstrueres indeholdende forskellige odds ratios. Hermed kunne man f.eks. sammenligne de øverste lag med laveste lag (I/V). Man bør dog som Goodman (1979), Hout (1983) m.fl anfører være opmærskom på, at alle andre mulige subtabler indeholder redundant information. I det her tilfælde er der (52-5)2/4 = 100 subtabeller (5 er lig antallet af kategorier), men det kan vises, at der grundlæggende set er (5-1)2 = 16 subtabeller med deraf følgende odds ratios (Goodman 1979). Odds ratios er alligevel ikke så lette at tolke ifølge Goldthorpe. Det er blandt andet på den baggrund, at de log-lineære analysemetoder indføres for bedre at kunne undersøge de forskellige sammenhænge. Mange mobilitetsforskere følger  arbejdet udført af Goodman og Hauser via de såkaldte topologiske modeller (Hout 1983: 37; Goodman 1972; Hauser 1978, 1979; Featherman/Hauser 1978: 131-150; Erikson/Goldthorpe 1992a: 57). Jeg vil ikke her gennemgå alle de mange forskellige log-lineære modeller, der eksisterer, men blot skitsere princippet i at anvende sådanne log-lineære metoder. Det går ud gå at kunne redegøre for celle-frekvenserne i en multivariat kontingens-tabel ved at flytte effekten gennem et ’hierarki’ af modeller begyndende med en model, der specificerer uafhængigheden blandt alle variable (det kan være social oprindelse, nuværende klasse, kohorte, tid, alder, køn, uddannelse, sport osv.) og går derfra til at indfange to-vejs associationer (sammenhænge) blandt variablene til tre-vejs sammenhænge og så fremdeles - op den kompleksitet, der måtte være nødvendig for at kunne redegøre for sammenhængene. For hver model er det gennem likelihood-ratios (kaldes for L2 eller G2, svarende til chi2-test) og dissimilaritetsindexer (delta) muligt at teste, hvor godt modellen passer sammenlignet med de faktiske data. På den kommer måde kan det undersøges, om man efterhånden får en model på et højere niveau så at sige, med udgangspunkt i en model på et ’lavere’ niveau (som grundmodel). Dermed er det formålet efterhånden at nå frem til den model, der mest sparsomt (parsimoniously som tidligere refereret) kan redegøre for de observerede tal (jf. Goldthorpe et al 1987: 81; Jonsson 1993a: 100). Det er typisk, at man opererer med 3 variable og deres associationer eller interaktioner som de ligeledes kaldes for. Jeg foretrækker begrebet relationer. Odds ratios måler ’net’-associationen, da de er margin-insensitive (Erikson/Goldthorpe 1992a: 56), så på den måde giver de Sobel (1983, se næste afsnit) m.fl. ret i deres måde at operere med odds ratios på. 

I en studie af sammenhænge mellem uddannelse, social baggrund og destination viser Jonsson (1993a), hvordan man kan arbejde med metoden. Jeg er dog ikke helt tilfreds med at net-associationen påstås at være lig med cirkulationsmobiliteten/exchangemobiliteten eller blot den sociale fluiditet (Jonsson 1993a: 98), hvor det faktisk vises, at det svenske samfund over tid (1968-1981) er et klassesamfund. Det er den model, der passer bedst i forhold til data. I et andet studie forsøger Dunton/Featherman (1983) at vise sammenhængene mellem ægteskab, social baggrund, køn og destination, hvor de har en illustrativ gennemgang af de forskellige modeller, der forsøges modelleret (Dunton/Featherman 1983: 304-309). Studiet indskriver sig i status-attainment traditionen, og det bærer ræsonnementerne også præg af (Dunton/Featherman 1983: 287-296), men den log-lineære metode anvendes på tilsvarende vis som Jonssons projekt, selvom dette indskriver sig i en anden tradition (Erikson/Goldthorpe m.fl.). Disse studiers måde at håndtere en række tabeller kunne på tilsvarende vis gøres med andre variable, og det undersøges om det er muligt at gøre dette på en tilfredsstillende måde. 

Kapitel 4.	Problemer med mobilitetsbegreber

	    	Teoretisk-metodiske analyser af strukturel mobilitet 
 
I det følgende vil især de forskellige positioner trækkes op, som med hensyn til uenigheden omkring ’exchange’ mobilitet og ’structural’ mobilitet. Ifølge mange mobilitetsforskere er et af hovedproblemerme med forskningen at kunne måle den rigtige mobilitet. Man er interesseret i at måle den faktiske mobilitet mellem forskellige klasser og det tilstræbes at analysere mobilitet over tid. Der er imidlertid langt fra enighed om, hvorledes de forskellige mobilitetstabeller skal konstrueres, og hvilke sociologiske, teoretiske, metodologiske og statistiske analyser, der bør foretages i forhold til disse tabeller, eller om man helt skal gå væk fra disse tabeller. En måde at løse problemet er ved at udregne de relative mobilitetsrater (odds ratios), idet man herved kan måle mobiliteten uafhængigt af marginalerne i en given mobilitetstabel. Udgangspunktet er en som repræsenterer den observerede (intergenerationelle) mobilitet. 
’Cirkulationsmobiliteten’ er fremhævet som den ‘interessante’ mobilitet, idet man har argumenteret for, at den strukturelle mobilitet bør trækkes fra den totale/observerede mobilitet for at opnå ’pure mobility’ der også kaldes for cirkulationsmobiliteten eller exchange-mobility, da arbejdsstyrkens sammensætning af erhverv forandres (jf. at der efter Anden Verdenskrig har været et stort fald i andelen af landbrugere m.m.). Sagt på en anden måde: Strukturel mobilitet eksisterer i de tilfælde, hvor fordelingen af fædrenes professionsfordeling adskiller sig fra respondenternes professionsfordeling, således at det strukturelt ikke er muligt for alle sønner/respondenter at have de samme erhverv som deres fædre, fordi der netop er forskel i den relative størrelse af disse erhverv (Broom/Jones 1969: 336). Det er afgørende at være opmærksom på, om det er forskelle i erhvervsfordelingen eller om det er forskelle i positionsrelationsstrukturen. Så selvom om den enkelte agent har et andet erhverv end faderen/moderen, så er det ikke sikkert, at det er en anden position, måske tværtom, som vi senere skal se mere udførligt på (Bourdieu 1979: 145/1986: 131). Kritikken af begrebet om strukturel mobilitet er i det hele taget en kritik af begrebet om social mobilitet. Blackburn/Prandy (1997: 500) m.fl. afviser at skelne mellem strukturel mobilitet og cirkulationsmobilitet, i stedet fremhæves ‘career trajectory’ (svarende til Sørensen 1986; Erikson/Goldthorpe 1992a). Dette kan ses som en pointe Bourdieu allerede meget tidligt gjorde opmærksom på  (jf. Bourdieu 1974). En del sociologer har forsøgt at løse problemet ad metodisk vej, og i virkeligheden også baseret på andre antagelser: jf. kampen mellem ‘status-attainment’ som fastholder den strukturelle mobilitet som en ‘faktor’ (Sobel/Hout/Duncan 1985; Hout/Hauser 1992) og mobilitetsrater (Erikson/Goldthorpe 1992a: 58-59, 1992b). 
Ligningen, der beskriver sammenhængene mellem cirkulationsmobilitet, total observeret mobilitet og strukturel mobilitet er således siden dens lancering blevet hæftigt diskuteret fra de to forskergruppers hold, idet der er uenighed om, hvorledes man kan tage højde for den strukturelle mobilitet, eller for at erhvervsfordelingen ændres over tid. Det drejer sig om, at den amerikanske skole (Hauser, Hout, Duncan, Featherman, Sobel, Goodman m.fl.) og den engelsk-svensk-tyske skole (Goldthorpe, Erikson m.fl.) der dog på nogle områder er enige, men på andre punkter har man forholdt sig meget forskelligt til den strukturelle mobilitet og deraf afledte problemer først og fremmest af sociologisk karakter. I midten af 1970’erne, med Hauser i spidsen, forsøgte man, som tidligere nævnt, at skitsere en måde at arbejde med mobilitetstabellerne på. 
Blackburn/Prandy (1997: 500) peger sammenfattende på, at selvom relative rates til en vis grad løser problemet angående målingen af den strukturelle mobilitet, så løses det teoretiske problem om forandringen af ‘klassesammensætningen’ ikke. Det er i den forbindelse relevant at være opmærksom på, at den strukturelle mobilitet fundamentalt set ikke kan adskilles i en social reproduktionsproces.
 
Sobel tager med en artikel i 1983 formelt afstand til den klassiske ligning. Sobel refererer i første omgang til Duncans klassiske artikel fra 1966, hvori det sandsynliggørres, at marginalfordelingerne for henholdvis far og søn ikke med rimelighed kan ækvivaleres med erhvervsfordelingerne i et givet samfund til et givet tidspunkt. Sobel kundgør, at det især er den amerikanske skole, der har opgivet denne ligning, men at de stadigvæk gennem de log-linære modeller har mulighed for at ’indarbejde’ strukturel mobilitet. Det understreges i artiklen at man ikke længere bør arbejde med cirkulationsmobilitet/strukturel mobilitet, da parret ikke holder, og dette ’framework’ betyder så sige, at man ikke kan arbejde med de log-linære modeller (Sobel 1983: 722). Det påstås videre at det nu er bredt accepteret, at man kan bruge en model, hvor man ’fitter’ en statistisk uafhængighed (perfekt mobilitet) i relation til mobilitetstabellen. Herved er det muligt at kancellere dissimilariteten mellem faderens/
rækkernes marginalfordeling og respondentens/søjlernes marginalfordeling og dermed den strukturelle mobilitet, og på den måde er afvigelserne fra uafhængighed lig med cirkulationsmobiliteten. Her refererer Sobel blandt andet til Goldthorpe (1980/1987: kapitel 3), der dog ikke helt klart underbygger Sobels påstand. Det forsøges gennem et matematisk bevis at vise, at denne antagelse ikke holder. Det er forkert at regne med, at antagelsen statistisk uafhængighed kontrollerer den strukturelle mobilitet (marginale forskelle) og det medfører, at associationen i mobilitetstabellen ikke er lig med cirkulationsmobiliteten. Alternativt skulle man så vende tilbage til at udregne de forskellige indexer for mobilitet, hvad Sobel også viser er uholdbart. Jeg mener ikke, at Sobels argumentation er lige klar, hvad angår forholdet mellem log-linære modeller og strukturel mobilitet, men det er indlysende, at man bør overveje, hvad man i stedet skal gøre. 
Sobel kritiseres af Slomczynski og Krause (1984), idet de mener, at Sobel alt for hurtigt generaliserer og at man bør droppe begrebsparret struktur/cirkulation. De mener, at Sobel har overset, at flere af de refererede arbejder samt andre opererer med cirkulationsmobiliteten uafhængigt af den strukturelle mobilitet. Derudover argumenterer de for, at Sobels forudsatte præmis fører til konklusionen, at begrebsparret skippes. Sobel (1984) accepterer ikke deres kritik som sådan, men er med henvisning til det næste refererede arbejde enig med dem i, at man ikke helt skal smide begreberne ud, og at man ikke skal arbejde med begreberne struktur og cirkulation ad hoc. Det vil sige, at man ikke sådan uden videre kan udregne den strukturelle mobilitet via marginalerne i mobilitetstabellen.

Sobel, Hout og Duncan (1985) kommer et par år senere med en artikel, der prøver at skitsere hvad man kan/skal? gøre i stedet. De sætter den strukturelle mobilitet lig med marginal heterogenitet, da marginalfordelingen i mobilitetstabellen ikke svarer over ens med den faktiske arbejdsstyrkes erhvervsfordeling. De refererer endvidere til, at strukturel mobilitet for en bestemt destination påvirker alle origin-kategorier. På den måde opfatter de strukturel mobilitet som en ’uniform’ effekt, der redegører for al marginal heterogenitet. 
Hermed definerer de cirkulationsmobiliteten som den del af mobilitetsprocessen, der kommer af lige ’flows’ mellem par af celler (i,j) og (j,i) i mobilitetstabellen. Heraf kan cirkulationsmobilitet ikke beregnes som associationen mellem oprindelser og destinationer. Denne definition af cirkulation medfører symmetri-modellen. Den strukturelle mobilitet er bundet til marginal heterogenitet, når associationen er symmetrisk. Disse kombinationer sammenholdt definerer den såkaldte quasi-symmetriske model (QS). Herunder bruger de én parametrisation til at vise, at hvis QS ikke fitter en empirisk mobilitetstabel, så er cirkulations- og strukturel mobilitet ikke tilstrækkelig til at redegøre for den observerede mobilitet. Heraf indfører de en supplerende begreb – ’unreciprocated mobility’, hvis associationen ikke er symmetrisk (Sobel/Hout/Duncan 1985: 360). Det betyder, at Sobel/Hout/Duncan betragter strukturel mobilitet som den, der enter giver anledning til stigning eller fald i chancen for en destination uanset oprindelse, dog forholdt til hvad dens del af oprindelsesfordelingen er. Det vil sige, at strukturel mobilitet er et udtryk for bevægelsen mellem erhvervskategorier, som er ’forced’ af den ulige fordeling mellem oprindelser og destinationer i tabellen, men uafhængig af oprindelseskategori (Sobel/Hout/Duncan 1985: 371). På den anden side er cirkulationsmobiliteten afhængig af oprindelser. Cirkulationen er lig med produktet af de symmetriske marginal parametre og chancen for at flytte sig (Sobel/Hout/Duncan 1985: 361).  

Deres antagelser forekommer umiddelbart ’firkantede’ set i en sociologisk sammenhæng, og er formentlig også det der gør, at man er uenige om, hvordan bedst regner på mobilitetstabellerne. For det første synes det som, at Goldthorpe m.fl. og Sobel m.fl. faktisk er enige om, at cirkulationsmobiliteten er lig med associationen mellem oprindelse og destination under antagelse af statistisk uafhængighed, men det synes også problematisk at forestille sig, at der ikke kan være en sammenhæng mellem strukturel mobilitet og oprindelse. Rent hypotetisk kan det da godt være, at oprindelse kun påvirker cirkukationsmobiliteten. På den anden side kan ændringer af samfundsstrukturen hænge sammen med sociale oprindelser, idet sammensætningen af fordelingen af social oprindelse bidrager til professionsfordelinger, uddannelsesfordelinger osv. Det kan være medvirkende til skabelsen af arbejdsmarkedet, og det er i hvert fald diskutabelt at stille krav til empirien i forhold til at indføre begrebet ’unreciprocated’ mobilitet, hvis der ikke er symmetri mellem oprindelser og destinationer. Ud fra et sociologisk perspektiv er det ikke en utilfredsstillende løsning på problemet (jf. Erikson/Goldthorpe 1992a: 49), hvor de har et par empiriske eksempler på dette. De opererer indenfor den ’topologiske’ model (Hout 1983: 37; Featherman/Hauser 1978: 131-150; Hauser 1978, 1979 m.fl.) i overensstemmelse med den generelle log-multiplicative model Goodman offentliggjorde i 1972.

			Cirkulationsmobilitet til diskussion

Diskussionen mellem Hauser m.fl. og de polsk-amerikanske sociologer Slomczynski og Krause fortsatte op igennem 80erne, hvor Slomczynski og Krause i et par artikler (1986 og 1987) fastholder begrebsparret cirkukations- og strukturel mobilitet med henvisning til Hauser et al’s (1975) egen artikel, hvor de lancerede FJH-tesen om mobilitet. Slomczynski/Krause fastholder princippet ved den oprindelige ligning: Cirkulationsmobilitet = Observerede mobilitet - Strukturel mobilitet. De argumenterer for, at man gennem en adækvat matrixløsning især med hensyn til strukturel mobilitet kan fastholde princippet. De omformulerer formlen til, at den observerede mobilitet = immobilitet + cirkulationsmobilitet + strukturel mobilitet (Krause/Slomczynski 1986: 249). Alligevel mener de, at cirkulationsmobilitet kan defineres uafhængigt af den strukturelle mobilitet gennem antagelse om, at cirkulationsmobiliteten kan betragtes som en kompleks cyklus af ’bytninger’ af destinationer for 3 eller flere personer. Samtidigt afviser de dissimilaritetsindexet i den form, det har, som tidligere diskuteret (Yasuda, Kahl, Bertaux, Featherman/Hauser m.fl.). De indbyrdes diskussioner Slomczynski/Krause (1984, 1986, 1987, 1988) og Sobel/Hout/Duncan (1986) samt Hauser/Grusky (1988) foregår på mange niveauer, og det er i nogen grad ikke til at afgøre hvem af dem, der har ret. Der er ingen tvivl om, at Hauser m.fl. mener at have løst problemet med ligningen ved at gå bort fra den, for i stedet at operere med log-lineære modeller, hvor de polske sociologer indfører en matrixformulation, samt en række antagelser af primært matematisk karakter, som de da også bliver kritiseret for. En del af problemet ligger i, at da Featherman/Jones/Hauser i 1975 fremsatte deres FJH-tese benyttede de 2 distinktioner angående cirkulations- og strukturel mobilitet ifølge Hauser/Grusky (1988: 726), hvilket Hauser beklager meget, da det har skabt en del forvirring.

		  Symmetri eller asymmetri (den amerikanske drøm)

Efter at det store CASMIN-(Comparative Analysis of Social Mobility in Industrial Nations) projekt havde været undervejs noget tid, i gang sat af Müller, Erikson og Goldthorpe m.fl., kom der en hård kritik fra netop den amerikanske skole. Der er flere kritikker af den engelske skoles arbejder (Erikson/Goldthorpe 1987a, 1987b, 1992a, 1992b; Hout/Hauser 1992: 239-266). Uenigheden drejer sig om, hvordan man skal håndtere den skrøbelige situation med at udregne strukturel mobilitet, operationaliseringen af klasser osv. Goldthorpe m.fl.’s social fluiditetsmodel kritiseres for udelukkende at håndtere tabellerne asymmetrisk, og for helt at have udrangeret den strukturelle mobilitet, idet de gennem distinktionen mellem absolute rater og relative rater mener at have brudt med begrebsparret struktur/cirkulation. Goldthorpe m.fl. accepterer dog ideen om strukturelle effekter på absolute mobiltetsrater, i den forstand at effekten er formidlet gennem marginalfordelingerne i en mobilitetstabel (Erikson/Goldthorpe: 1992a: 59). Denne diskussion føres fra midten af 80’erne og frem til og med begyndelsen af 90’erne.
I sidste del af forsvarsartiklen fra december 1992 peger Erikson og Goldthorpe på noget meget grundlæggende ved de amerikanske sociologers måde at tackle mobilitetsstudierne på. Erikson m.fl. hæfter sig ved, at de tager udgangspunkt i Sorokin m.fl. som f.eks. formidlet af Otis Duncan i 1968, hvor måden at anskue mobilitetsstudier på hænger tæt sammen med deres opfattelse af det amerikanske samfund som et hierarkisk ulighedssamfund, der ses af stratifikationsprocessen. Det vil sige, at mobilitetsraterne ses som et udtryk for stratifikationsprocessen, sådan at det nærmest er disse, der konstituerer stratifikationen (Erikson/Goldthorpe 1992b: 295). Dermed blev mobilitet set i sammenhæng med sociale differentieringsprocesser og klassestruktur efterhånden ekskluderet, hvor fokus kom til at ligge på studier af ’status-attainment’. I denne proces tog regressionsanalyser over, hvor tabulerings-
analyser gled ud. Men tabelanalyserne kom tilbage, da man indså at de strukturelle effekter var uomgængelige i analyserne af mobilitet og sociale processer. På den måde kom tabelanalyserne tilbage, og de tekniske og sociologiske problemer med tabellerne blev delvis afhjulpet af log-lineære modellers fremkomst. Denne nye sammenkobling af status-attainment-orienteringen og analyserne af mobilitetstabeller sås netop i flere amerkanske sociologers arbejder (Hauser 1978; Featherman/Hauser 1978; Hout 1984; 1989; Sobel/Duncan/Hout 1985). Alligevel mener Goldthorpe og andre, at der med Duncans arbejder blev fastholdt en status-attainment-linje (ses f.eks. af Duncans artikel fra 1979: ’How destination depends on origin in the occupational mobility table’). Goldthorpe m.fl. mener således, at den amerikanske drøm består i, at de trods tabelanalyser fastholder ’achievement’-synspunktet eller at:

	the possibility that the mobility regimes of modern societies can be parsimoniously modelled within a primarily hierarchical perspective...(Erikson/Goldthorpe 1992b: 296).

Den ’engelsk-svenske-skole’ fastholder således, at klassestrukturovervejelser medtænkes, og at det derfor heller ikke er muligt at fastholde antagelsen om symmetri. 

			Perspektivering  af mobilitetsstudier 

Vi har nu været igennem en række studier af social mobilitet. Det er fremgået, at man især metodologisk set har været optaget af at tage højde for ændringer i erhvervssammensætningen, den strukturelle mobilitet, når man måler og begrebsliggør social fluiditet, den sociale cirkulation. De sociale mobilitetsstudier er i metodologisk henseende meget begrænsede, og det virker i de fleste tilfælde som om, at man ikke har skævet til den generelle sociologi eller blot den sociologi, der har arbejdet med at omkalfatre og udvikle adækvate metoder til analyser af social mobilitet, eller til at mobilitet ikke blot er mobilitet, men kan defineres og begrebsliggøres på mange måder, og det har en central betydning for, hvad det er man faktisk måler og analyserer sig frem til. Begreberne som anvendes er meget tidstypiske, idet studier af transitioner i 1960erne og 1970erne ofte benyttede sig af begreber som social mobilitet og status-attainment, og derfor forankret i traditionel mobilitetsforskning gående ud på at opgøre forskellige former for mobilitetsindexer, og især forankret i visse amerikanske varianter af mobilitetsforskning, det vil sige hovedsageligt status-attainment-traditionen, som Blau/Duncan (1967) stod for, og dertil kommer arbejdsmarkedsvinklen (vacancy-perspektiv) inden for rammerne af stratifikationsforskning, som tog fat (f.eks. Smith/Abbott 1983). Der er efterhånden, især fra 1980erne af, parallelt med hovedretningener etableret en livshistorisk tilgang med henblik på at undersøge transitioner, både fra en kvantitativt (Blossfeld, Mayer m.fl.) og kvalitativt betonet vinkel (Moen 1985; Dex 1991; Alheit 1995; Bertaux/Thompson 1997 m.fl.).  
Man kan konstatere, at analyserne i den sociologiske mobilitetsdiskurs er mere avanceret og nuanceret end man skulle tro. Der er i visse dele af diskursen meget fokusering på ’de rette’ statistiske metoder (Sørensen 1998), men det har ligeledes afstedkommet en nuancering i det begrebslige arbejde, og det har også ført til, at analysen af mobilitetsforskningen bedre kan perspektiveres (Bourdieu 1966, 1979, 1989; Bourdieu/Saint Martin 1987). Heath mener, at det karakteristisk, at den teoretiske mobilitetsforskning ikke ’grundlæggende’ er kommet videre siden Sorokin (Heath 1981: 30, som Gesser 1987 også er inde på). Jeg mener imidlertid, at man med Goldthorpes m.fl.’s arbejder som Social Mobility and Class Strcuture in Modern Britain, og Bourdieu m.fl.’s arbejder som La Distinction og La noblesse d'État er kommet videre i 1980’ernes og 1990’ernes teoretiske forskning, men det er alligevel ikke helt forkert at notere sig, at anstrengelserne i efterkrigstiden primært har drejet sig om store empiriske undersøgelser af social mobilitet. Det bemærkes at en nærmere læsning af ganske mange publikationer fra 1950’erne og fremad viser, at den sociale mobilitetsdiskurs til dels er blevet mere nuanceret, hvilket også fremgår af bestræbelserne på at omkalfatre perspektiverne for studierne, dels ved at fokusere på intragenerationalitet og livsbaner, dels ved grundige metodologiske studier på den ene side med Duncan, Hout m.fl i USA og på den anden side Goldthorpe, Erikson, Müller m.fl i England, Sverige og Tyskland. 
Det kan iagttages af forskere i USA med Duncan, Hout m.fl. og af andre positioner i England, Sverige, Tyskland med Goldthorpe, Erikson, Müller m.fl. Det betyder ikke, at de ikke refererer til hinanden og diskuterer hinandens skrifter snarere tværtimod, se f.eks. Hout/Hauser 1992 og Erikson/Goldthorpe 1992b, hvor de hidsigt diskuterer forskellige metoder i: European Sociological Review 1992.  
Sammenfattet viser de mange ’skoler’ inden for mobilitetsforskningen, at man i en vis grad har taget højde for den kritik Bourdieu har fremført, uden at de (især Goldthorpe m.fl.) dog har indarbejdet analyser af felt- og rekonversionsbegrebet, der med fordel kan bringe mobilitetsstudierne videre (se senere). Dette kan formentligt ses i lyset af, at Goldthorpe m.fl. har et andet videnskabsteoretisk udgangspunkt end Bourdieus m.fl., hvilket også fremgår af referencerne til Lakatos (Goldthorpe/Marshall 1992a: 382) og til Popper (Erikson/Goldthorpe 1992a: 1, 62), der holder fast ved hypotese-udgangspunktet og ved at opdagelsesfasen adskilles fra validitetsfasen.
Gennem læsning af især Erikson/Goldthorpe (1992a: kapitel 3, 1994: 289) kan det konstateres, at der er forskellige opgørelser af mobilitet for industrialiserede nationer i dette århundrede. Det er faktisk problematisk overhovedet at bestemme en stigende såvel absolut som relativ mobilitet (i forhold til før-industrialiserede nationer), sidstnævnede forstået som mobilitetsmuligheder. Det kunne man ellers have forventet på baggrund af tidligere mobilitetsstudier, der fremsatte påstande om, at den øgede industrialisering ville medføre stigende opadgående social mobilitet, forstået som bevægelser fra mindre priviligerede positioner til mere priviligerede positioner, for flere befolkningsgrupper. Socialhistorikere har dog blandet sig i denne analyse og diskussion, og har afvist ideen om en konstant social mobilitet i løbet af industrialiseringen. De har i stedet påpeget ‘mangfoldige faktorer’, som påvirker den sociale mobilitets-niveauer over tid, og empirisk har de forsøgt at etablere en række ‘eras’ og ‘faser’ med både stigende og faldende mobilitet indenfor perioden med industrialisering (jf. Kaelble [1983]/1986: kapitel 1,4, 142-143; Erikson/Goldthorpe 1992a: 103-104, 1994: 309). Det drejer sig i virkeligheden om, at faktorer som demografiske ændringer, forandringer af virksomhedsstrukturer, migrationer, ændrede familieforhold, livskriser, opkomsten af velfærdsstaten, specifikke regeringspolitik (lighedspolitik) har haft betydelig virkning for social mobilitet.

Kapitel 5.	En ny teori om social mobilitet

		    En reaktion på teoretisk-metodiske problemer 

Der er en række problemstillinger eller vanskeligheder knyttet til analysen af livsbaner, transitioner og rekonversioner, som samfundsforskere gennem års begrebsudvikling har søgt at løse og korrigere. Det drejer sig om flere problemkomplekser. Problemet er, at mobilitetsforskningen ofte identificerer social mobilitet som opadgående mobilitet, selvom der i virkeligheden blot var tale om skift fra for eksempel husmand til administrator i staten. Denne kritik indebærer flere aspekter. Dels problemet angående den strukturelle mobilitet, dels dette at det sociale rum (som siden defineres og udfoldes) indebærer mindst to typer af bevægelser, vertikale og horisontale (og tværgående, jf. Bourdieu 1992b/1996), dels at bevægelserne foregår henover forskellige specifikke kampfelter. Det er muligt at konstruere en metode, der forholder sig til social mobilitet, ved at indfange og begrebsliggøre væsentlige rekonversionsprocesser.
Skabelsen af begreber som rekonversion m.fl. kan ses som en reaktion på begrebet om social mobilitet. Denne kreation begyndte i midten af 1960erne, og gik præliminært ud på at forkaste begrebet om perfekt mobilitet, men som senere sættes under pres gennem teorien om social og kulturel reproduktion (Bourdieu/Passeron 1970/1977), som også indeholder en teori om rekonversionsstrategier (Bourdieu/Boltanski/Saint Martin 1973; Bourdieu 1974). Begrebet rekonversion anvendes til at beskrive og analysere de strategier, der finder sted, som led i reproduktionen. Rekonversionsstrategier defineres således som praktikker, gennem hvilke sociale grupper bestræber sig på at fastholde eller skifte position i den social struktur.

    		   	Social differentiering som et rum

Bourdieus indførelse af begrebet om det sociale rum er et forsøg på at kunne redegøre for komplekse sociale differentieringer i samfundet. I klassisk og nyere sociologisk teori er social differentiering i større og mindre omfang blevet beskrevet og analyseret i lyset af industrisamfundets opkomst og de moderne national staters fremvækst. Disse samfund og stater er på mange forskellige niveauer differentierede. Det gælder økonomisk, politisk, i familierne og i de kulturelle systemer. Konkret har differentieringen implicerede sociale og økonomiske arbejdsdelinger og specialiseringer, til forskel fra de feudale landbrugssamfunds strukturer. Differentieringerne har endvidere ført til opdelingen mellem lovgivende, udøvende og dømmende magt, dannelsen af partier, organisationer, institutioner, felter, medier, bureaukratier osv., der igen er differentieret. På det kulturelle områder har differentieringerne udmøntet sig i forskellige symbolsystemer: kunst, videnskab, religion osv. Disse felter fungerer relativt autonomt. Differentieringen har ligeledes medført dannelsen af forskellige grupper og sociale fraktioner (Andersen: ’Funktionalisme og sociale systemer’, i: Sociologi 1992: 27-29). De komplekse differentieringsprocesser kan nærmere beskrives ved en historisk-genetisk analyse af de forskellige områder og felter. Differentiering er således relateret til flere forskellige aspekter af samfundet (som Bourdieu konstruerer som det sociale rum). 
Bourdieus ambition er formentlig lige så stærk, som den man finder hos Weber, der forsøger at vise uddifferentieringen af bestemte områder i samfundet (nogle af disse bliver felter), som er med til at skabe grundlaget for forskellige former for delinger: arbejdsdelinger etc. På den anden side understreges det at der findes generelle love for de sociale felter (Bourdieu 1976/1997b: 117). Det kan udtrykkes gennem at sige at alle felter er homologe, jf. hypotesen om homologi (Bourdieu/de Saint Martin 1976), det vil sige struktureret på samme måde, generelt udmømtet i en symbolsk og økonomisk pol. Denne struktur findes grundlæggende i det sociale rum. Dette indebærer en konstruktion af totaliteten af relationerne, som forskellene på klassernes og fraktionernes sociale livsbetingelser danner. Det vil med andre ord sige et fire-dimensionelt rum konstitueret af klassernes indbyrdes positioner. De tre dimensioner angår økonomisk, social, kulturel/uddannelsesmæssig kapital, og den sidste dimension angår tiden/udviklingen af det sociale rum over historisk tid/den sociale livsbane for klasser/individer/klassehabitus. De tre dimensioner vises som to dimensioner (jf. Bourdieu 1979), men det er muligt at forestille sig, at der rent faktisk er tre dimensioner. Den ene af de to dimensioner drejer sig om volumen af kapital (lodret akse), hovedsageligt defineret af økonomisk og kulturel kapital (både kultur, uddannelse og social oprindelse), den anden dimension drejer sig om forholdet mellem økonomisk og kulturel kapital, det vil sige strukturen af kapitalfordelingen (vandret akse). Den sidste dimension handler om den tidslige udvikling af det sociale rum, den sociale livsbane (det er den dimension jeg særligt har studeret i forhold til eliteidrætsudøvere gennem sportsfeltet, jf. Munk 1999a): 

	Det sociale rum er konstrueret på en sådan måde, at agenter eller grupper er fordelt i det i overensstemmelse med deres positioner i den statistiske fordeling baseret på to differentiationsprincipper, som i de fleste advancerede samfund som USA, Japan eller Frankrig uden tvivl er de to mest virkningsfulde, økonomisk og kulturel kapital. Det følger heraf, at alle agenter er lokaliseret i dette rum på en sådan måde, at desto tættere de er på hverandre, desto mere deler de i forhold til disse to dimensioner, og jo længere væk de er fra hinanden, desto mindre har de tilfælles. Rummelige afstande på papiret svarer overens med sociale afstande (Bourdieu 1991d: 635/1994b: 20). 

Gennem en relationistisk tankegang konstrueres det sociale rum og det korresponderende symbolske rum (først kaldet livsstilsrummet i 1979). Overordnet betragtet er La distinction en analyse af forholdet mellem samfundets sociale struktur og forskellige klassers materielle forankring og smag. Analysen er et forsøg på at gå mellem de marxistiske klasseanalyser og stratifikationsteorier (Boudon og Thélot i Frankrig, (Sorokin i USA), Glass i England, Carlsson i Sverige og Svalastoga i Danmark), og det er en analyse og kritik af Kants æstetiske teori om dømmekraften, der ifølge Kant skulle have en vidtgående selvstændighed: 

	Vi har forsøgt at konstruere og verificere en systematisk habitusteori, betragtet både som et system af skemaer, der producerer homologe effekter i meget differente domæner og som en måde at mediere mellem rummet af sociale positioner og rummet af livsstile. Denne teori er baseret på adskillige imformationskilder, der inkluderer en survey bestående af 1217 spørgeskemaer, som havde til hensigt at undersøge et antal områder, som sædvanligvis tænkes som totalt uafhængige (maleri, musik, fotografi, madlavning, indretning, tøjstil), monografiske studier, dybdeinterviews, og sekundære analyser af tilgængeligt statistisk datamateriale (INSEE etc.) (Bourdieu/de Saint Martin 1976: 114).

Konstruktionnen fordrer dog en række epistemologiske brud: Udgangspunktet for konstruktionen af de to rum er en social topologi, idet sociologien hos Bourdieu opfattes som en social topologi. Der forudsættes tre brud i forbindelse med konstruktionen af det sociale rum (det vil sige brud med marxistisk teori):
- Et brud med tendensen til at priviligere substanser (klasser), det vil sige de 'virkelige' grupper hvis antal, grænser, medlemmer man forsøger at definere på bekostning af relationerne mellem disse, og illusionen om, at den af sociologen teoretisk konstruerede klasse kan ækvivaleres med de reelle klasser (mobiliserede grupper). 
- Et brud med økonomisk tankegang, der leder til at reducere det sociale felt, et multidimensionelt rum konstitueret som koordinater, det vil sige social positioner, alene til det økonomiske felt, til et spørgsmål om økonomiske produktionsrelationer.
- Et brud med objektivismen, som går hånd-i-hånd med den form for intellektualisme, som leder til at ignorere de symbolske kampe, der eksisterer i de forskellige sociale felter, hvor repræsentationen af den sociale verden og de forskellige hierarkier i felterne og mellem felterne er på spil.

		Begrebet social mobiltet transformeres (strukturel homologi)
 
Studierne  af  social mobilitet har ikke været opmærksom på, at det sociale rum tillader mindst to typer af bevægelser (også de tværgående, jf. Bourdieu 1992b/1996; Munk1999a). Det hænger blandt andet sammen med, at de har ikke medtænkt feltbegrebet, at der i det sociale rum finder kampe sted, der går ud på at reproducere familien og for at fastholde personers positioner og udvide positionerne. Det sker bevidst og ubevidst. 
Reproduktionsstrategierne - overlevelsesstrategierne - afhænger af sammensætning og størrelse af kapital og af forskellige reproduktionsmidler som arv, skikke, arbejdsmarked, uddannelsessystem m.v. formidlet gennem personers (dispositioners) rettethed mod fremtiden. Hvis kapitalforhold eller disse midler ændres, er det nødvendigt at tilpasse reproduktionsstrategierne igennem rekonversion af den kapital, man besidder til andre former for kapital. Det drejer sig f.eks. om konversion af økonomisk kapital til uddannelseskapital, sådan som det er sket gennem efterkrigstiden for især sønner og døtre af virksomhedsejere (Bourdieu 1979/1986: 136-137; Hansen 1995: 144, 240-241). Dette fænomen er studeret i Frankrig (Bourdieu/Boltanski/Saint Martin 1973; Bourdieu/Boltanski 1978; Bourdieu/de Saint Martin 1978; Bourdieu 1989/1996). På den ene side studeredes en række store virksomheder og på den anden side uddannelsessystemets højere læreanstalter, og derigennem den såkaldte statsadel og magtrelationer. De forskellige projekter af disse forskellige felter af det franske samfund blev sammenfattet og videreudviklet i La noblesse d'État (1989), hvor La distinction (1979) er indkorporeret. Bourdieu foretog denne sammenkædning, fordi han antog en strukturel homologi mellem virksomhedsfeltet, magtfeltet og Grandes Ecoles, de større og prestigefyldte højere læreanstalter (Bourdieu 1989: 7-15, 234-235/1996; Wacquant/Bourdieu 1993: 19). Det vises at virksomhedsejeres sønner og døtre indtog studiepladserne på de væsentligste højere læreanstalter (ENA, ENS, Sciences Po, Ecole Polytechnique etc.). Det skyldes at virksomhedsfeltet har undergået ændringer, herunder dets forhold til uddannelsessystemet. Det har at gøre med ændringer i det økonomiske felt og i organiseringen af virksomhederne. Før var de så at sige familiebaseret og funderet på en mekanisk solidaritet. Nu er de baseret på en afhængighed mellem firmaerne og statsstøtte, en form for organisk solidaritet, på grund af sammenfaldende interesser og forskellige netværker, hvorved magten kan styrkes (Bourdieu/Boltanski/Saint Martin 1973: 63-64; Bourdieu/Boltanski 1978: 199). Det har fordret flere specialiserede agenter og dermed også uddannelser. Tidligere fastholdte virksomhederne deres positioner gennem overførsler af økonomisk kapital. Da sønnerne efterhånden indtrådte på uddannelsesmarkedet på Handelshøjskolerne, ingeniørskolerne og forskellige universiteter, blev der derigennem også større kamp i uddannelsessystemet: Om de forskellige titler i relation til forskellige poster (Bourdieu/Boltanski 1975). Det er ligeledes baggrunden for at små og mellemstore virksomheder er faldet i antal (Bourdieu/Boltanski/Saint Martin 1973: 93-99; Bourdieu/Boltanski 1978: 211). 
Rekonverteringen af økonomisk kapital til uddannelseskapital medfører en transformation af ’profit-strukturerne’. Rekonversionerne har ifølge Bourdieu, Boltanski og de Saint Martin at gøre med bevægelser i det sociale rum, der intet tilfælles har med: 

	the unreal and yet naiveley realistic space of so-called ”social mobility” studies. The same positivistic naievty which sees ”upward mobility” in the morphological transformations of different classes or fractions is also unaware that the reproduction of the social structure may, in certain conditions, demand very little ”occupational heredity”. This is true whenever agents can only maintain their position in the social structure by means of a shift into a new condition (Bourdieu 1979/1986: 131). 

Det gælder for eksempel skiftet fra en lille landbruger til administrator i statslig tjeneste eller fra selvstændig håndværker til kontorarbejder eller sælger. Vertikale bevægelser kan foregå i det samme felt, som f.eks. fra lærer til professor, eller fra lille håndværksmester til storentreprenør. Derimod foregår vandrette bevægelser fra et felt til et andet, horisontalt, som f.eks. fra lærer til butiksejer eller på forskellige niveauer, fra kiosksejer til forretningsmand i industrien. Det betyder, at vertikale bevægelser kun kræver en forøgelse af kapital, der allerede er dominerende i profitstrukturen, og således foregår i det enkelte felt, f.eks. sportsfeltet eller det bureaukratiske felt (tænk på diskussionen om rekruttering af jurister til dommerhvervet og til magtfulde stillinger i justitsministeriet), hvorimod transversale bevægelser kræver skift fra et felt til et andet (tænk på skiftet fra landmandsdatter til lærer eller sygeplejerske). På den måde foregår rekonversioner fra et område til et andet. Det er sådanne bevægelser der medreflekteres, hvis analysen skal være fuldstændig. 
I La noblesse d'État foretages en kritik af studier af social mobilitet, som kaldes for commen-sense-agtige og beskyldes for at have en naiv filosofi med henvisning til: Tel père tel fils (C. Thélot). Det påpeges at problemet med teorierne om social mobilitet hænger sammen med antagelsen om, at sønnen så at sige arver faderens position. Det er problematisk. Det er nødvendigt at tænke sociale mobilitetsprocesser ind i en anden kontext. Mobilitetsmønstre foregår ikke blot isoleret mellem forældre og deres børn, det foregår i forskellige felter, der fungerer på en bestemt facon og løbende historisk set transformeres, som f.eks. feltet af højere læreanstalter for så vidt at denne struktur bidrager til reproduktionen af det sociale rum og magtfeltets struktur (Bourdieu 1989: 191-196). Formålet er at sætte mobilitetsmønstrene ind i en samfundsmæssig kontext hvor flere områder sammentænkes, gennem hvilket det er muligt at forklare mobilitetsprocesserne. Denne pointe fremkommer allerede langt tidligere, hvor Bourdieu kritiserer simple målinger af individers inter- og intragenerationelle mobilitet. Der konstateres måske ændringer men disse betyder ikke nødvendigvis at de sociale strukturer forandres. Dette er ikke engang en betragtning eller analyse, man kan sige hører 70’erne til. Det ses tydeligt i Erik Jørgen Hansens seneste studie (Hansen 1995). Det er en væsentlig og central pointe, der for at nuancere diskussionen om den strukturelle mobilitet reflekteres i analyser social mobilitet og rekonversioner. 

Diskussionen om den strukturelle mobilitet og erhvervssammensætningen kan perspektiveres gennem en kritik der blev understreget gennem en artikel af Bourdieu og Boltanski fra midten af 70’erne, hvor de stillede spørgsmålstegn ved forholdet mellem titel og job.De fleste mobilitetsstudier har forsøgt at tage højde for ændringerne i erhvervssammensætningen, men de symbolske og sociale betydninger, der er knyttet til et givet job, er ikke medregnet, udover man i den amerikanske status-attainment-tradition faktisk har fokus på status-dimensionen (se f.eks. Svalastoga 1959; Sørensen 1986, 1994: 230; J.Andersen 1998: 198, 202). For det kan ikke antages at f.eks. en lærer eller en anden profession er den samme i betydning i 1880, i 1930, i 1976 og i 1997, eller set i forhold til relationen mellem titel og job. Det er ganske givet ikke. Men problemstillingen har også at gøre med, at der en kamp om at navngive og dermed om positioner. 

	Det som mobilitetsstudierne reducerer til et spørgsmål om individuel bevægelse, er på den ene side effekter af uddannelsessystemets forandringer - det vil sige forandringer i apparaterne for produktion af agenter - og hænger på den anden side sammen med strukturforandringer af arbejdslivets positioner, det vil sige forandringer af det økonomiske apparat. En mekanisk materialisme som blot anerkender teknologisk determinisme, ser maskinparkens forandring som årsag til forandringer af maskinbetjentenes profession. Men på den måde glemmes det, at uddannelsessystemet og andre apparater (sportssystemet etc., MM), som producerer agenter til produktionen, har en relativ autonomi, hvilket er grunden til hysteresis-effekten (eksempelvis at uddannelsessystemet producerer litterater, medens produktionsapparaterne kræver ingeniører og naturvidenskabsfolk) (Bourdieu/Boltanski 1975/1981: 142/1985: 108).

Ambitionen, i sådanne generelle studier af sociale strukturer, er således at analysere forholdet mellem transformationslovene i feltet, hvor den økonomiske produktion finder sted, og transformationslovene i feltet, hvor ’producent’- reproduktionen finder sted (skolen, familien osv.). Det er derfor ikke tilstrækkeligt at analysere de forskellige fordelinger over sociale klasser, indkomst, geografi og den særlige tilknytning mellem parti (socialdemokratiet) og fagforeninger i Danmark. Der savnes en analyse af de såkaldte ’eliter’, herunder uddannelsessystemet, der er garant for produktionen og reproduktionen af ’eliterne’. Der er ikke foretaget mange analyser af eliterne i Danmark, men det er relevant for at kunne beskrive et land som Danmark, herunder de forskellige former for rekonversion og social mobilitet, der løbende finder sted. Som vi senere kommer tilbage til, er det relevant i den her sammenhæng at understrege, at det ikke er tilstrækkeligt at operere med relationen udbud/efterspørgsel i forsøget på at forklare mobilitetsprocsser, som nogle arbejdsmarkedsforskere (Boje 1986 m.fl.) fremturer med. Det er afgørende at rette søgelyset mod en videnskab om klassifikationer (se kapitel 9).

Kapitel 6. 	Alternative begreber

		Fortsat kritik af mobilitetsstudier: rekonversionsteorien

Med begrebet rekonversion er det muligt at bestemme centrale samfundsmæssige processer, der foregår i overenstemmelse med omkalfatringer og reproduktioner af den sociale verden, dermed kan både forandringer og gentagelser forstås og forklares. Derfor er det forenklet og absurd at påstå, at Bourdieus sociale teorier udelukkende går ud på at beskrive og analysere sociale og kulturelle reproduktioner. Det er afgørende at studere omsættelser mellem forskellige former for kapital, fra økonomisk kapital til symbolsk kapital og vice versa. Det sociale liv bliver på den måde et spørgsmål om at omsætte og konvertere kapitaler, men primært kapital der er garanteret, anerkendt og igenkendt som kapital. Dermed kan vi hurtigt udlede, at agenter eller grupper med ressourser, der ikke er anerkendt som kapital eller slet ingen ressourser har, står med svære betingelser i det sociale rums felter. Udgangspunktet er, at det er muligt at konvertere forskellige former for kapital fra den ene form til den anden. Når begrebet konversion anvendes i en sproglig kontekst er det ofte i forbindelse med konverteringer fra en religion til en anden, f.eks. fra protestantisme til katolicisme. Her anvendes begrebet i forhold til at beskrive og analysere rekonversioner generelt, det vil sige strategier i forhold til den sociale reproduktion. Rekonversionsstrategier er praktikker, hvorigennem enhver social gruppe bestræber sig på at fastholde eller skifte dets position i den social struktur, eller anderledes udtrykt, som en etape i evolutionen af klassesamfundet der udelukkende kan bevares gennem forandring. Det er objektivt set en kamp mellem forskellige positioner, hvor de enkelte grupper forsøger at vinde fordele, eller i det mindste at mindske ulemperne. Det ses meget tydeligt af kampen om uddannelsespladserne og gennemførelsen af uddannelser. Gennem årene er der således foregået en morfologisk forandring af antallet af gennemførte uddannelser (Bourdieu 1979/1986: 156-158). Det gælder i mange europæiske lande, eksempelvis Frankrig og Danmark. 
Teorien om rekonversionsstrategier medfører et brud med ideen om, at den ’sociale rangstige’ kan repræsentere hele den sociale verden, en slags metafor der anvendes for at indfange den sociale verdens socialitet, hvortil er knyttet begrebsparret ’opstigning’ og ’nedstigning’ i forhold til mobilitet. Der kræves et brud med den form for konstruktion da den medfører en én-dimensionel repræsentation af den sociale verden. Forskningen i social mobilitet har længe været domineret af denne konstruktion. Det hævdes at denne repræsentation er en pseudo-videnskabelig elaborering, da den reducerer den sociale verden til et kontinuum af abstrakte strata, produceret ved at aggregere forskellige former for kapital (items) gennem konstruktioner af indekser. Disse indekser destruerer strukturer. Projektioner ned på én enkelt akse, der repræsenterer det sociale hierarki, er ekstremt kompliceret at foretage, hvorigennem de forskellige former for kapital så at sige sammenpresses til enkelte indekser. Det er objektivt muligt at gøre dette gennem princippet om, at én slags kapital kan konverteres til én anden slags kapital. Men cirkulationsraten mellem forskellige kapitaler varierer i overensstemmelse med magtrelationerne mellem positioner, der er indehavere af forskellige former for kapital:

	By obliging one to formulate the principle of the convertibility of different kinds of capital, which is the precondition for reducing the space to one dimension, the construction of a two-dimensional (egentligt tre) space makes it clear that the exchange rate is a stake in the struggle over the dominant principle of domination (economic capital, cultural capital or social capital), which goes on at all times between the different fractions of the dominant class (Bourdieu 1979/1986: 125). 

Vi kan således fastslå, at princippet for konvertibilitet er afgørende at inddrage i forsøget på at studere social mobilitet. 
I det følgende vil jeg præcisere det foregående princip for konvertering ved at sammentænke forskellige former for ismer (økonomisme og semiologisme) konstrueres et princip, der gælder i forbindelse med konverteringer, der kan ævivaleres med den mekaniske fysiks energiprincip, nemlig at Energien = konstant = summen af alle former for energi. Det betyder, at profitter erhvervet i et område medfører omkostninger i ét andet område. På den måde eksisterer begrebet spild ikke i den generelle videnskab om praktikkernes økonomi. Alle disse områders universelle ækvivalent er arbejdstid i den bredeste mulige forstand (Bourdieu 1986: 253). Bevarelsen af social energi sker således gennem utallige konversioner, og bekræftes hvis man både tager højde for arbejdstiden, der er akkumuleret i en eller anden form for kapital, og for den arbejdstid der er nødvendig for at transformere kapital fra et område til et andet. Det ses af at der nogen gange skal investeres en del arbejdstid, gøremål, kontakter, gaver, omsorg, opmærksomhed osv. for at kunne konvertere social kapital til økonomisk kapital. Det gælder endvidere også, når kulturelle værdier transmitteres i familien. Sådanne processer fordrer kapital og tid. Konvertibiliteten af forskellige former for kapital er grundlaget for strategierne rettet mod at sikre og reproducere kapital og positionen i det sociale rum, og det sker gennem konversioner, der koster mindst muligt i termer af konverteringstid (arbejde) og i termer af tabene iboende i konversionen selv (da de sociale magtrelationer forandres over tid). Det afgørende er, hvor nemt de forskellige former for kapital konverteres og transmitteres, og umiddelbart kan forskellige former for kapitalers inkommensurabilitet give anledning til stor usikkerhed, også fordi det gælder om at tabe så lidt som muligt på at konvertere kapital. Når der f.eks. er tale om intergenerationelle konverteringer, er der er meget på spil, da den næste generation skal sikres. Der kan ligeledes være en stor risiko ved erhvervelsen af social kapital, da denne form for kapital ikke nødvendigvis er garanteret af officielle institutioner. Der ligger derfor en satsning i udvekslingerne af profitter til opnåelse af social kapital, hermed kan der tabes en del økonomisk kapital. Bourdieu peger på, at der i den forbindelse er en tendens til et omvendt (inverst) forhold mellem tab og hemmelighed. Det vil sige jo mindre tab, jo større hemmelighed. Jo større tab desto mindre hemmelighed. For dermed at sikre mindst muligt tab ved f.eks. transmission af kulturel kapital, er det nødvendigt at ’skjule’ denne transmission så godt som muligt, men det er der også en risiko ved, da især uddannelsessystemet helst belønner ’naturlige præstationer’, og da især arbejdsmarkedets logik primært accepterer kvalifikationer garanteret og blåstemplet af uddannelsessystemet, er der en stor risiko ved transmissioner. Derfor spiller uddannelsessystemet også en vigtigere og vigtigere rolle end nogensinde. Det ses også af det stigende optagelsestal på de videregående uddannelser, ved at eksamener og titler generelt er mere og mere afgørende ved besættelse af et stigende antal positioner, især de dominerende stillinger. Dermed bliver uddannelsessystemet også i højere grad en garant for de dominerende grupper i samfundet, og det bliver formentligt i sidste instans dem, der har monopolet for transmissionen af magt og privilegier (Bourdieu 1986: 254). 

				De sociale livsbaner 

Til begrebet om rekonversion knyttes ideen om social livsbane, der defineres som en serier af positioner, der successivt besættes af den samme agent eller den samme gruppe af agenter i successive rum (Bourdieu 1992b: 359/1996: 258). Alle livsbaner forstås som en særlig måde at rejse gennem det sociale rum, hvor dispositionernes habitus udtrykkes. Enhver forrykkelse mod en ny position markerer et skridt i processen af social ældning. Der skelnes mellem intragenerationelle (A) og intergenerationelle (B) livsbaner. A. Deraf opfattes at de utallige individuelle historier kan erstattes af familier af intragenerationelle trajektioner i centrum af det kulturelle produktionsfelt. Specifikt foretager Bourdieu betragtningerne i forhold til kunstens felt. Der skitseres to principper for forskydninger. På den ene side sker der forskydninger inden for en enkelt sektor i det kulturelle produktionsfelt, som korresponderer til en større akkumulation af kapital, det vil sige anerkendt kapital for kunstnere (eller andre...) i den symbolsk dominerende sektor, og økonomisk kapital for dem som er placeret i de mere heterogene sektorer. På den anden side, er der forskydninger, som implicerer en ændring af sektoren og konversioner fra en specifik kapital til en anden form for specifik symbolsk kapital, og endvidere konverteringer af symbolsk kapital til økonomisk kapital (Bourdieu 1992b: 360/1996: 259). B. På tilsvarende vis kan der sondres mellem forskellige hovedklasser af intergenerationelle trajektioner inden for det kulturelle produktionsfelt. På den ene side eksisterer der de ascenderende (opstigende) livsbaner, som kan være direkte, i form af forfattere eller andre hidrørende fra arbejderklassen der opstiger til den herskende klasse, eller på en krydsende måde, i form af agenter fra småbogerskabets håndværkere, småhandlende eller andre. Det sidste sker som oftest på grundlag af et kritisk brud med den kollektive livsbane i slægten i overensstemmelse med konkurser eller faderens død. På den anden side er der de transver- selle livsbaner, horisontelle, men i en vis forstand nedstigende i hjertet af magtfeltet, som leder hen til det kulturelle produktionsfelt baseret på positioner, som midlertidigt er dominerende og kulturelt domineret (stor-industriens borgerskab) eller baseret på mellem- positioner, stort set lige rige på økonomisk og symbolsk kapital (det vil sige liberale positioner som læger og advokater), og endvidere er der de stabile horisontelle bevægelser (hverken opstigende eller nedstigende). Bourdieu taler om, at det handler om at være helt præcis, og dermed drejer det sig om at differentiere blandt livsbaner i overensstemmelse med disses ankomst-positioner til hjertet af det kulturelle produktionsfelt, det vil sige en position, der foreløbigt er domineret og kulturelt dominerende eller omvendt, eller til en neutral position. For eksempel de tilsyneladende nul-bevægelser af intellektuelle i andengenerationen kan indebære andre placeringer fra en pol til en anden pol i det kulturelle produktionsfelt. Det er således kun da, at man kan isolere de mest sandsynlige livsbaner, inden for rammerne af de mulige forbindelser mellem intergenerationelle livsbaner og intragenerationelle livsbaner. Det omhandler opstigende intergenerationelle livsbaner og især krydsende livsbaner for eventuelt at udvide disse til intragenerationelle bevægelser, ledende fra den symbolsk dominerende pol til en symbolsk domineret pol, fra de mest konsekrerede ligaer og turneringer til de mindre attraktive. Biografiske analyser kan på den måde medvirke til at få principperne for udviklingen af sportsområdets eller andre områders skiftende betydning over tid belyst. Det vil sige positive eller negative sanktioner, succes eller fiasko, udfordringer eller advarsler, konsekration eller udelukkelse osv. (Bourdieu 1992b: 361/1996: 260).
Der eksisterer flere forskellige paradigmer eller forskningstraditioner, hvor studieobjektet er sociale livsbaner, hvor man ingenlunde har opnået enighed. På den ene side findes en mobilitetsforskning hovedsageligt bestående af en amerikansk status-tilgang og en europæisk klasse-orientering. På den anden side findes den livsbiografiske/historiske forskning, som mestendels tager udgangspunkt i subjektivitet og subjektets hverdagsliv. Endelig er der flere forskellige positioner, liggende mellem de to nævnede, som dels fremhæver kollektive livshistorier (jf. Elder 1985; Blossfeld et al 1989; Dex 1991; Mikkelsen 1998), og dels en retning som knytter an til en forståelse af, at sociale livsbaner foregår henover forskellige felter i samfundet, hvori kræfter virker. Pointen er at forstå sociale livsbaner, som noget der har relation til konkrete menneskers bestræbelser, drømme og forestillinger, til specifikke områder af samfundet, særligt karakteristiske, og som noget der er viklet ind i større samfundsmæssige processer og mekanismer, som ligger ud over det enkelte individs ønsker og vilje. Det er centralt at være opmærksom på, at agenter ikke udelukkende defineres af forskellige sociale og kulturelle egenskaber, som de besidder på et givet tidspunkt. Betingelserne for erhvervelsen af disse egenskaber lever videre i habitus, og samtidigt defineres agenter af forholdet mellem begyndelseskapital og kapitalen til et givet tidspunkt. Det medfører, at agenter, der gennem de statistiske relationer viser, at de ligner hinanden og derfor må siges at tilhøre den samme gruppe, ikke nødvendigvis har de samme forudsætninger for at agere i denne gruppe. Det kommer f.eks. til udtryk i, at der kan være uoverensstemmelse mellem de betingelser, herunder de erhvervede dispositioner, og dermed muliggjorde kapitalerhvervelser, og betingelserne der er til stede under det nuværende brug af kapitalen. Det vil typisk vise sig for ’opkomlinge’, der har fået en helt anden position sammenlignet med begyndelsespositionen. Det kan føre til, at disse foretager sig ting på basis af habitus, der i flere sociale situationer er inadækvat, hvilket ses af de ’forkerte’ attityder eller handlinger. Denne uoverenstemmelse kaldes for Don Quixote-effekten (Bourdieu 1979/1986: 109). Det vil sige, at den enkelte agent ikke bevæger frit og tilfældigt omkring i det sociale rum, som kan observere det i mandskabsbesatte rumfartøjer i universet. Grundlæggende er agenten struktureret af to forhold. På den ene side af kræfter, der strukturerer det sociale rum, som de mekanismer der eliminerer og udelukker agenter fra forskellige positioner og felter (f.eks. en bestemt uddannelse) og på den anden side af den modstand agenten udøver i forhold til felt-kræfterne med agenternes specifikke inertia. Herved forstås egenskaber og karakteristika, eksisterende i forkropsliggjort tilstand eller i objektiv form såsom kvalifikationer og lignende. Til en givet volumen af arvet kapital korresponderer der en vifte af flere forskellige sandsynlige/mulige sociale livsbaner førende til forskellige positioner. 

				Skift i banerne

Skiftet fra en bane til en anden bane betinges af forskellige kollektive begivenheder, som krig og større kriser, eller af individuelle begivenheder som ’tilfældige’ møder og forretninger, der ofte beskrives som heldige eller uheldige situationer selvom de statistisk set afhænger af positionen og dispositionen, der gør personer i stand til at udbygge og vedligeholde forskellige former for kontakter og forbindelser. Det kunne f.eks. dreje sig om man kom ind på en uddannelsesinstitution, eller om man blev udtaget til et førstehold, eller om man blev fundet vægtig nok til at være med i en frimurerloge. Eller om tidligere tennis- og håndboldspillere som har skaffet sig jobs gennem primært social kapital. Det drejer sig om, at besættelser af jobs og muligheder afhænger af den sociale livsbane, hvilke institutioner man har frekventeret, hvilke klubber man har været medlem af, hvilke kontakter der er etableret, hvilke personer man har mødt osv. Det er forhold, der er helt afgørende for dannelsen af livsbanen og i sidste ende den sociale position.

				Effekter i banerne

Derfor kan tilpasninger til nye forhold, positioner og situationer næsten forekomme magiske. De tilsyneladende mirakuløse handlinger, er resultat af, at de forskellige grupper og agenter så at sige opsøger positioner, der på en eller anden måde korresponderer med dispositioner og den sociale livsbane. Individer er i stand til at kunne føle for eller at kunne lide de jobs, man rent faktisk kan få. I hvert fald for en vis andel af personer. Det er åbenlyst ikke alle, der kan det, men det gælder også personer, som får problemer med at hænge sig fast på arbejdsmarkederne. En person der har dyrket eliteidræt, hvis faderen (eller moderen) er professor kan sandsynligvis ikke ’blive det samme’ som faderen (eller moderen), men de finder typisk andre veje, der ikke kræver så megen uddannelsesmæssig kapital, men i højere grad kræver social og sportslig kapital. Det er således eksempler på personer med den rette sociale oprindelse, som man indirekte spiller på. Dermed kan man heller ikke alene konkludere om en persons sociale livsbane og praktiske handlinger ud fra positionen i det sociale rum. Det statistiske forhold mellem begyndelseskapital og den nuværende kapital spiller ind. Det betyder, at man generelt sige, at en person med en given begyndelseskapital, bestående af økonomisk, kulturel og social kapital, har en bestemt sandsynlighed for at ende i en eller anden destination og for en given social, uddannelsesmæssig livsbane, men der vil være nogle fra den oprindelige gruppe, som faktisk trods beregninger af sandsynligheder vil ende i en helt anden position end flertallet fra begyndelsesgruppen. Der eksisterer således livsbaner, der mere minder om livsbaner fra andre grupper. Der forefindes en livsbaneeffekt, man ikke kan se bort fra, når der redegøres for en given social position i det sociale rum og sammenhængene mellem social position og praktiske handlinger. De afhænger på den ene side af oprindelsesforhold og på den anden side af livsbane. Det medfører endvidere, at der er personer fra denne gruppe, der er på vej ’ned’ eller væk, som lykkedes med rekonversionsstrategierne der er nødvendige for at slippe ud af en gruppes kollektive fald. Det omvendte gælder også. Det er til trods for at man har samme politiske og religiøse baggrund som de andre personer i gruppen eller i familien. Disse forskellige livsbaner der fører nedstigning med sig, forsvares gennem at opfinde de gamle diskurser (traditioner og forløb), der var med til at understrege deres specifikke kultur og position. Netop imodsætning til ’opadstigende’ mobile individer eller grupper, er det især de ’nedadstigende’ mobile grupper eller individer der forsøger sig med dette, måske med håbet om, at det kan lykkes at vende tilbage til tidligere tider. Det ses i boldklubber med tennis, hvor medlemmer med en tidligere betydningsfuld position og prestigefyldt socialt omdømme forsøger at skabe og fastholde de gamle ritualer omkring spillet. Dette udmønter sig i bestemte ting der siges under spillet, tøj man har på, omklædningsritualer, det kolde bad efter spillet, tredje halvleg, det sociale samvær i restauranten osv., selvom man måske godt ved, at de dominerende ikke længere findes så ofte i tennisklubberne men snarere i golfklubberne og andre steder (se f. eks. Bourdieu 1979/1986: 111).

			         Biografi og livshistorie

Når talen falder på livsbane og rekonversioner i det sociale rums felter eller områder, ville det være nærliggende at tage den intensiverede biografiske forskning op. Daniel Bertaux, som begyndte med mobilitetsstudier, er f.eks. en af de bidragsydere, som forsøger at lancere en biografisk model, der kan benyttes til at analysere sociale genealogier, hvorved det skulle være muligt at observere social mobilitetsløb for generationer. Forskellige traditioner indenfor den sociale mobilitesforskning opremses: Sorokin, Glass; Blau, Duncan; Erikson, Goldthorpe; Bourdieu, Passeron; Bertaux etc. og senere hen også statistiske analyser af indviduelle livsbaner (Blossfeld et al. 1989). Bertaux kritiserer den statistisk baserede mobilitetsforskning som Duncan m.fl. på den ene side (den amerikanske) og Goldthorpe m.fl. på den anden side (klasseanalyse) har udført med udgangspunkt i de forskellige landes mobilitetsforhold. Det gøres med henvisning til at man gennem statistiske analyser forsøger at ækvivalere den statistiske repræsention med det ’repræsenterede’, det vil sige social-historiske processer, men problemet er fremhævningen af, at det er den eneste videnskabelige måde at undersøge social mobilitet på. Bertaux ser dog en del fordele i de statistiske analyser af livsbanerne i de enkelte lande. Dog efterlyses stadig en mere vidtgående biografisk forskning, der både undersøger social genealogi og familiehistorier (Bertaux 1995: 70-81). Det synes dog som om at Bertaux kunne have skævet mere til rekonversions-begrebet, da dette indsættes i en teori om det sociale rum og felt, men han er måske forhindret af at indtage en anden position, og begrebsmæssigt er mere fokuseret på ’stamtræer’ som en mulig forbedring af analyserne. 
Generelt er den biografiske metode problematisk, da den som ofte er henvist til beskrivelser af kunstigt kronologiserede livsforløb eller livshistorier, hvorved afgørende spring og ’tilbagefald’ ikke kan forklares, eller som slet ikke opdages. Dette problem kan således også eksistere i forbindelse med interviewundersøgelser, og det fører til at kalde forskningen for ’den biografiske illusion’, idet der ofte gives en lineær og tilpasset forklaring af en persons livsforløb hvorved vigtige momenter renses fra, og de fremstår som individuelt uden hensyntagen til at livssituationer foregår i forskellige sociale sammenhænge eller felter (Bourdieu 1986/1988: 39). Liv opfattes som placeringer og forandringer inden for den givne fordelingsstruktur af kapitalformerne i det forskellige felter, der er tilstede i en selvbiografi. På den måde kan en livsbane begrebsliggøres, hvis man forsøger at rekonstruere de forskellige tilstande i de felter, en bestemt livsbane gennemløber (hvorved rekonversioner og konversioner nøjere studeres). 

	De biografiske hændelser kan defineres som et antal placeringer og bevægelser i det sociale rum, dvs. i strukturens forskellige succesive tilstande, i distributionen af de forskellige kapitalformer, der er virksomme i det pågældende felt. Den retning, som de bevægelser følger, der fører fra den ene position  til den anden (fra én arbejdssituation til en anden osv.) bestemmes helt indlysende (egt. de toute évidente) af de objektive relationer mellem retning (le sens) og værdi, som disse positioner på det pågældende tidspunkt har i et afstukket rum. Dette indebærer, at man kun kan begribe en livsbane (dvs. det at ældes socialt, er ikke det samme som at ældes biologisk, om end de to processer uundgåeligt falder sammen), hvis man i forvejen har konstrueret de succesive etaper i det felt, som den befinder sig i, altså den samlede mængde af objektive relationer, der  - i hvert fald i et vist antal relevante tilstande - har forenet den pågældende agent med den samlede mængde af andre agenter, der optræder i samme felt og udsættes for den samme mængde af muligheder. Denne forudgående konstruktion er ligeledes en betingelse for en stringent vurdering af det, man kan kalde den sociale overflade, som en stringent beskrivelse af den personlighed, der betegnes af egennavnet, dvs. den samlede mængde af positioner, der samtidig - på et givet tidspunkt - indtages af et biologisk og socialt indstiftet individ, og som handler i samspil med en række særegne kendetegn og funktioner, der gør det muligt for dette individ at optræde som agent i forskellige felter (Bourdieu 1986/1988: 44).

Hertil er det relevant at gøre opmærksom på, at agenter virker i forskellige felter på samme tid, f.eks. en virksomhedsejer (feltet af virksomheder - selskaber etc.), der samtidigt ejer en avis, hvorved denne også er i kulturprodution-feltet. Dette overses ofte og må korrigeres. 

                     	                DEL II  

	    		            Klasseteorier

Kapitel	7.	Nye og gamle klasseteorier
		
				Indledning

Et problem i forbindelse med studier af social mobilitet og samfundsteorier er klassebegrebet og klassifikation. Hvilket klasse- og klassifikationsmæssigt grundlag studeres mobilitet på. Følgende er således en analyse af forskellige nutidige klasseteorier, der dels benyttes i den sociale mobilitetsdiskurs, og dels anvendes i forskellige velfærdsanalyser, samt i en etnologisk sammenhæng. Der viser sig ofte problemer i både empiriske og teoretiske arbejde. Der er reelt problemer med at håndtere sammenhængen mellem relationerne mellem klasse og data (i: spørgeskemaundersøgelse, interviews, telefoninterviews og dokumentarisk materiale etc.). På den baggrund syntes det uundgåeligt at skrive om klasser. Dermed er det ikke et ’påklistret’ paper, snarere er det et resultat af den løbende refleksion, der er på gået i gennem de seneste 5-10 år. Det har reelt været undervejs i ganske lang tid. Jeg er ikke helt sikker på, at problemet med klasser er løst med dette, men det kan måske bidrage til en skitse om en teori om klasser. Alt afhængigt af hvordan man anskuer klasser opnås et ganske varieret marked af klasseteorier eller ’nonklasseteorier’. 

Der har igennem en periode blandt samfundsteoretikere været tendenser til at smide klassebegrebet ud af den teoretiske og dels empiriske forskning (D. Bell, Z. Baumann, A. Gorz, R. Pahl, Nisbet m.fl.). John Westergaard (1992, 1995a, 1995b) er blandt dem, som påpeger, at benægtelsen af klassestruktur er et modefænomen, men jeg ser også benægtelsen, som en etablering af en position i det samfundsvidenskabelige felt. Der er mange udgangspunkter at tage i en sådan analyse. Afhængigt af forskellige forhold er det dog konstatérbart gennem statistiske opgørelser, at der er en skæv fordeling af goderne og af livschancerne. Herunder chancerne for sundhed, dødelighed, uddannelse osv., hvilket kan opfattes som indikatorer på, at klassestrukturer stadigvæk er aktuelle. Men det afhænger bl.a. af hvilket land eller region man undersøger. I England, Sverige er uligheden blevet øget gennem de senere 5-15 år, medens det i andre lande er mere moderat, som f.eks. i Frankrig.  Danmark har tilsyneladende mindsket den sociale (økonomiske) ulighed (Westergaard 1993, 1995b), der dog ifølge Erik Jørgen Hansen ikke gælder med hensyn til relationen mellem social oprindelse og uddannelse samt uddannelse og social position, og for mænd også relationen mellem oprindelsesklasse og nuværende klasse (E.J. Hansen 1995). 
Men der er også andre eksempler. I medierne anskues konflikten mellem Tutsierne og hutuerne i Burundi (tidl. Belgien). Flere af disse er optaget af at pege på konflikten og kampen som en etnisk en, men der er sjælendt nogen journalister, der fremstiller konflikterne som en slags klassestrid, hvad der reelt er tale om, idet tutsierne overvejende nu i dag (1996) er den herskende klasse, medens hutuerne er arbejdere og bønder. Det er faktisk sådan, at hutuer og tusier har haft den samme konge, sprog og kultur. I Danmark pågår der også diskussioner om klasse. Der er f.eks. i socialdemokratiet stadig diskussionen om klasse og andre forhold, mellem ’kadrerne’. Man kunne tilføje ’overkadrerne’ og ’det administrative fodfolk’, ’mellem-kadrerne’.

Kritikken af klassebegrebet har hovedsageligt været rettet mod forskellige marxistiske analyser af klassestrukturen. Det ses eksempelvis i forbindelse med opdelingen i klasse an sich og klasse für sich. Førstnævnede forhold forstås som konstituerende for den fælles situation, som de objektive økonomiske og sociale forhold, som man har fælles, hvorimod sidstnævnede refererer til en situation, hvor klassemedlemmerne er blevet deres situation bevidst. Her er klassen mobilseret til politisk handling osv. (Qvortrup 1971: 4, 36; Westergaard 1995b). I nærværende sammenhæng er det klasse an sich, der er interessant at beskæftige sig med, da konstruktionen af klasser tager afsæt her. De to momenter er ofte blevet sammenblandet i en stor pærevælling, hvor det analytiske og politisk-normative blev mixet til en dårligt smagende cocktail.

De forskere der stadigvæk er optaget af klassebegrebet, har forskellige måder at gribe det an på, især med forankring i Karl Marx (1972: 1137-1138) og Max Weber (1978: 302-307, 926-940). Jeg vil ikke her gå nærmere ind i en gennemgribende analyse af disses analyser af klasse, men en række af de forskere, der stadigvæk benytter klassebegrebet i forskellige varianter, trækker på de klassiske sociologer, selvom nogle teoretikere ikke medregner Marx til de klassiske sociologer, vil jeg tillade mig at gøre dette. Den største teoretiske dikotomi i feltet af klasseanalyser er normalt blevet opfattet som den mellem marxistiske (underforstået den videnskabelige marxisme) og weberianske, selvom f.eks. Waters (1991) peger på én mere, nemlig den funktionalistiske.

Problemet med klasser ses i flere sammenhænge, f.eks. når man vil måle og analysere social mobilitet, og når man ønsker at analysere begrebet teoretisk. Problemerne er ikke blot disse, men også et epistemologisk og ontologisk problem. Det handler om, at forskere enten forbliver intellektuelt objektivistisk eller forfalder til at opgive objektiveringer og helt ryger i grøften af subjektivister! Det er der set flere eksempler på, som nogle gange udviklede sig til skyttegravskrige, som ikke gentages her. Det intenderes snarere at vise, at analyserne af klasse er en smule mere kompliceret end som så.

Hvadenten det er Marx eller Weber man knytter an til, risikerer man at konstruere klassebegrebet som et substantielt begreb. I øvrigt kan forskellen mellem Marx og Webers klasse- begreb summeres op som følger: 

	Marx’ klasserelationsbegreb er grundet i udbytning og domination indenfor rammerne af produktionsrelationer, og begrebet skal forstås i en historisk udvikling af samfundet, og deraf uundgåelige klasse-handlinger. Derimod opererer Weber i forbindelse med klasse-relationer med begrebet livschancer i forhold til markedet, knyttet an til historiske forklaringer af disse sammenhænge, men handlinger ses ikke som determineret, men som noget der foregår i meningsfulde sammenhænge, hvoraf de sociale handlinger kan være frekvente, men absolut nødvendigvis udledt af klasse-relationerne (Gerth/Mills [oversættere af Weber] her fra: Crompton 1993: 31-32).

Der er således to forskellige perspektiver på klassebegrebet. I afsnittet om livsformsteoriens klasseudlægning ses en delvis anden indkredsning af Marx’ klassebegreb, udover at grundlaget er produktionsrelationer. Begge udlægninger benyttes i det følgende. Det er dog især hele Webers tankegang om livschancer, der er relevant at fokusere på, da det på den ene side er vigtigt i forhold til forståelsen af social mobilitet og rekonverteringer, og på den anden side lægger op til, at uddannelsessystemets funktion og forskellige andre systemers funktioner inddrages når en rimelig analyse af klassesamfundet forsøges etableret.

I nutidig klasseteori er det især Erik Olin Wright og John H. Goldthorpe, som har forsøgt at etablere en tilfredsstillende klasseteori, der kan holde teoretisk, og ligeledes kan anvendes i relation til empiriske undersøgelser af samfundsforhold. I det følgende se først på Wrights analyse. Dette perspektiveres af klassebegrebet hos Bourdieu, i hvert fald på et mere (se ellers Munk 1999a).

			Udbytning eller domination?

Én af de dominerende og markante teorier er fremlagt af Erik Olin Wright, som gennem en 20-årig periode (1974-1994) har forsøgt at rekonstruere Marx’ klassebegreb, selvom Marx aldrig blev færdig med analysen i tredje bind af Das Kapital, og Wright har knyttet teoretiske analyser af Marx sammen med empiriske studier af samfundet. Han har blandet andet forestået et stort internationalt komparativt projekt, hvor intentionen - med overskriften ’klassestruktur og klassebevidsthed’ - var at sammenligne forskellige landes samfundsmæssige klassestruktur. Det fremgår af Wrights analyser, at han tænker de forskellige klasser i relation til hinanden, som sociale relationer inden for produktionen. Heraf ser han ikke stilling eller erhverv som ækvivalent med klasser, idet han opfatter disse som positioner inden for rammerne af tekniske relationer i produktionen (Wright 1980). Selvom Wright således tager udgangspunkt i Poulantzas’ klassemodel, afviser han pure dennes specificering af grænserne mellem klasserne, og især går Wright imod begreberne fraktioner og lag. 

Wright mener, at det faktisk er muligt at være dominerende på flere forskellige måder, samtidigt med at man kan være underordnet på andre områder. Disse mulige situationer kaldes for: ’kontradiktive klasse-lokationer’. Deraf fås 3 konsistente klasse-lokationer, hvoraf 2 er defineret inden for rammerne af den kapitalistiske produktionsmåde. Det vil sige borgerskabet og proletariatet, mellem disse findes der lokationer som det nye mellemlag, og derudover findes inden for en enkel vareproduktionsmåde småborgerskabet (Waters 1991: 147). Det er i hvert fald den model, der er blevet benyttet i Danmark (jf. E.J. Hansen 1984; Hoff/Goul Andersen 1989; Goul Andersen 1991), men som både Crompton (1993: 69f) og Waters (1991) er inde på, har Wright ændret synspunkter, blandt andet på baggrund af omfattende empiriske studier af den amerikanske klassestruktur. Sidstnævnede sociolog indrømmer, at kapitalistiske samfund ikke udelukkende kan studeres i henhold til den kapitalistiske produktionsmåde, da samfund altid er komplekse kombinationer af forskellige udbytningsmekanismer og forskellige former for klasserelationer (Wright/Martin 1987). Faktisk går han videre ved ikke udelukkende at antage, at det er de sociale relationer inden for rammerne af produktionsmåden, der er kilden til klasser. Det sker ved at udvide begrebet om udbytning til at omfatte en vifte af ressourcer, der opererer parallelt med produktionsmidlerne, som f.eks. organisatoriske goder og legitimerede færdigheder (Wright 1985; Waters 1991). På den måde ser det ud til, at Wright rent faktisk bevæger sig væk fra det marxistiske udgangspunkt til en Weberiansk position, hvoraf han arbejder med 12 klasse-lokationer (Wright 1985: 88). Det fremgår endvidere, at den teori der tidligt udarbejdedes ikke var en analyse af udbytning men udelukkende af domination, og det var ikke tilfredsstillende. Derfor tilnærmede han sig en analyse af udbytning ved at indføre 4 former for aktiver eller goder, der er ulige fordelt med hensyn til ejerskab og kontrol. De fire er: arbejds-magt aktiver (feudal udbytning) baseret på uligheden i kontrollen over arbejdet, kapital-aktiver (kapitalist-udbytning) baseret på uligheden i kontrollen over produktionsmidlerne, organisatoriske aktiver (statisk udbytning) baseret på uligheden i kontrollen over organisatoriske ressourcer og færdighedsaktiver (credentials) (socialistisk udbytning) baseret på uligheden i kontrollen over specielle/sjældne færdigheder. Der findes ikke noget empirisk samfund, der udelukkende er konstitueret af én enkelt af de fire aktiver. Der således heller ingen klasser, der er karakteriseret af en enkelt af aktiverne. Skemaet ser ud som følger:

	     Produktionsaktiver
        Ejere af produktionsmidler            ikke ejere af produktionsmidler      organisatoriske
	                                      [lønarbejdere]                      aktiver 
                                                                                             
Egen tilstrækkelig ┌───────────────┐ ┌────────────┬───────────────┬─────────────┐
kapital til at an- │               │ │            │7 semi-'blå-   │10 ikke-"blå-│
sætte arbejdere og │               │ │ 4 ekspert  │stemplede'(fær-│stemplede    │+
arbejder ikke      │1 Borgerskabet │ │funktionærer│digheder)      │funktionærer │
                   │               │ │            │funktionærer   │             │
                   ├───────────────┤ ├────────────┼───────────────┼─────────────┤
Egen tilstrækkelig │               │ │            │8 semi-"blå-   │11 ikke-"blå-│    
kapital til at an- │2 lille        │ │ 5 ekspert  │stemplede"(fær-│stemplede"   │0  
sætte arbejdere,   │virksomhedsejer│ │supervisorer│digheder"      │supervisorer │
men arbejder.      │               │ │            │funktionærer   │             │
                   ├───────────────┤ ├────────────┼───────────────┼─────────────┤
                   │               │ │            │9 semi-"blå-   │12           │
Egen tilstrækkelig │3 små-         │ │ 6 ekspert  │stemplede"     │Proletariatet│
kapital til at ar- │borgerskabet   │ │ikke-funkt. │arbejdere      │             │-
bejde for sig selv │               │ │            │               │             │
men ikke til ansæt-│               │ │            │               │             │
te arbejdere       └───────────────┘ └────────────┴───────────────┴─────────────┘
                                           +               0               -
 
Det betyder, at kriteriet vedrørende arbejds-autonomi (tilstede/fraværende) er gledet ud af modellen med de 12 klasser. Det der i den nye model fremhæves er de organisatoriske aktiver og de ’blåstemplede’ færdigheder. Denne fremhævelse er blevet opfattet som en drejning af modellen til en Weberiansk tradition, væk fra den neo-marxistiske model (Rose/Marshall 1986; Crompton 1993: 74). Wright havde i 1980 prøvet den anden model på amerikanske data, og kom frem til, at modellen passede bedre for så vidt angår indkomstfordelingen og politisk opinion sammenlignet med den første model, der som sagt var inspireret af Poulantzas’ model fra begyndelsen af 70’erne, som skelnede mellem ikke-manuelt arbejde og manuelt arbejde, og desuden blev den udbredte antagelse om, at arbejderklassen hastigt formindskes afkræftet gennem yderligere studier af svenske data (Westergaard 1995a: 29).

Westergaard kritiserer Wrights model for flere forhold. For det første er det problematisk, at Wright ikke testede modellen på dens egne præmisser men udelukkende på baggrund af forskellige datakørsler. Hermed opdagede Wright ikke, at skelnen mellem job og karriere i forbindelse med kategorien af lønarbejdere er nødvendigt. Det kunne Wright have gjort i forhold til begreberne organisation og ’credentials’, idet der er en klar forskel mellem de to kategorier af lønarbejdere med hensyn til indkomstavancement, rettigheder til pension etc. Wright beklagede da også, at han med den nye model ikke var i stand til afdække lønarbejderens livsbane i forhold til deres arbejdsbane, hvad han så senere har forsøgt at gøre (Wright/Shin 1988; Westergaard 1995a). Men det er således ikke nok at betragte indkomst-, sikkerheds-, og mobilitetsmønstret i forhold til arbejdslivet, det er ligeledes centralt at inddrage individers perioder med overgangssituationer, sygdomsperioder, arbejdsløshed og ikke-arbejdsperioder. For det andet er det problematisk, at Wright ikke inddrog rentierene og investorerne, idet han dog formentligt var forhindret af sociale (’praktiske’) grunde, men desto værre var det, at Wright udelukkende opererede med folk i betalt-arbejde. Hermed var der en del i ikke-arbejde der faldt uden for undersøgelsernes ramme. Men det var nok logisk begrundet i, ud fra modellens egenlogik, at man skulle være ’udbyttet’ eller ’udbytter’ på en eller anden måde, hvad individer i ikke-arbejde åbenbart ikke kan antages at være. Hertil mener Westergaard, at der er en række ’bagdøre’ gennem hvilke folk kan træde ind på arbejdsmarkedet, der er overset af Wright, og disse folk kan også siges at være ’udbyttet’. Det drejer sig om hjemmegående hustruer, der er engageret i opretholdelse og reproduktion af den ’aktive del af arbejdskraften’ og ’reserve-arbejdskraften’, det vil sige folk, der lever på randen af arbejdsmarkedet. Begge kategorier kan siges at have en funktion for arbejdsmarkedet, og de kan sågar blive betragtet som ’udbyttet’ af arbejdsmarkedet, fordi de næsten ’ingenting’ får for deres funktion. I det mindste må det være sådan, at de forskellige individer, der har arbejdet, placeres ifølge deres tidligere beskæftigelse, således de i hvert fald ikke falder ud af det datamateriale der analyseres. Ydermere placeres individer som børn i overensstemmelse med deres forældre eller forsørgeren. Det er dog ikke ligetil med udbyttemodellen at placere dem, som er udenfor arbejdsmarkedet, og det er ligeledes svært at afgøre, hvor de ’afhængige’ skal placeres i de såkaldte ’klasse-lokationer’. Modellen er således ikke tilfredstillende. Hvis man skal placere dem, der er uden for arbejdsmarkedet og/eller -styrken, og som måske har været på arbejdsmarkedet før, så kræver det, at man arbejder ud fra én mere nuanceret model, der tager højde for individuel mobilitet i livet, og måden disse erfares på. Men det er ikke nok, det er nødvendigt at tage udgangspunkt i de faktiske livsbetingelser for dem, der er uden for arbejdsmarkedet, og ikke blot i deres eventuelle tidligere arbejdsposition. Her har Wrights model tilsyneladende problemer med at gribe disse grupper og individer (jf. Westergaard 1995: 30-31). 

Luc Boltanski har i sit store værk om cadres ligeledes kritiseret amerikanske klasseanalyser, herunder Wrights første model. Boltanski er opmærksom på et problem vedrørende benævnelsen af de kategorier der anvendes i klasseanalyser. Problemet begrænser sig ikke til de amerikanske klasseanalyser men til en række af klasseanalyser. De forskellige teorier - mere eller mindre positivistiske - er nødtvunget ud at operere med de traditionelle taxonomier, medførerende at man f.eks. i Frankrig bruger terminologier som: cadres, employés og patrons lånt fra almindelig tale og politiske sammenhænge. Som Boltanski refererer til, er det dog i politiske sammenhænge direkte nødvendigt at benytte det nævnte vokubularium, da man ellers mister forbindelsen til den sociale verden og dens erfaringer. Det er dog et problem, at man ureflekteret anvender disse benævelser i videnskabelige sammenhænge. Generelt medfører det, at sociologer er tvunget ud i at producere teorier, der ikke er entydige, da de låner begreber og taxonomier fra den talte verden, og dertil kommer, at sociologerne undgår at analysere hvordan og hvor disse begreber benyttes socialt og i symbolske sammenhænge, der er med til at give begreberne indhold; snarere er disse sociologiske teorier optaget af at vise, hvor uafhængige begreberne er af den sociale verdens agenter. Der forsøges med  med stor iver at fastslå en typologi, der beskriver de enkelte kategorier ud fra veldefinerede kriterier, der kan henføres til den ’objektive virkelighed’, og disse kategorier skal ikke sammenblandes med den sociale verdens erfaringer. Problemet er, at sociologer antager, at substantielle kategorier konstituerer verden uden i øvrigt at have noget med den ordinære verdens fremtrædelser at gøre, blot man konstruerer den rette taxonomi. 

Problemet for Wrights vedkommende kan i høj grad henføres til det faktum at han forsøger at kombinere en teoretisk model fra Poulantzas med amerikansk positivistisk statistik, der kunne være en frugtbar mulighed, men som ikke lykkes da sammenkoblingen ikke inddrager den symbolske forståelse af begreberne (Boltanski 1982/1987: 162; Bourdieu/Chamboredon/Passeron 1991). Wrights projekt er problematisk, da denne for det første ikke for alvor problematiserer, hvorfor man skal tage udgangspunkt i Marx’ analyser, og for det andet diskuteres det ikke, hvorfor det skal være den analytiske marxisme fremfor nogen anden. Derved hænger Wright fast i en realisme-ontologi, der ikke diskuteres (Wacquant 1989b: 166-169). Endvidere forholder Wright sig noget ukritisk til den sample-survey-prægede metodologi, som han selv er en flittig bruger af, hvilket medfører at klasseanalysen begrænses til en statistisk allokation af individer ind i forforståede kategoriale gradueringer. Wacquant mener, at Wrights projekt på den måde mister den historiske dimension, og praksis-dimensionen forsvinder ud af billedet. Ét af problemerne er, at Wright ikke i tilstrækkelig grad indser, at der i forbindelse med klasse-begrebet er en dobbelt objektivitet, dels en form for objektivitet ud fra hvilken kræfter opererer ’bag om ryggen’ af sociale agenter, dels en form for objektivitet hvor ud fra den sociale verden percipieres og klassificeres af de sociale agenter, og der dannes meninger om den sociale verden inklusiv deres egen sociale verden af disse agenter. Wacquant og Bourdieu forstår klasse som en social og historisk kraft produceret af foreningen af positionen i det sociale rum og de inkorporerede dispositioner produceret af sociale betingelser forbundet med sammenlignelige positioner (Wacquant 1989: 174; Bourdieu 1979/1986: 483).

Heraf ses også at Wrights forsøg på at løse problemet angående middelklasserne ender i en slags ’papirarbejde’, hvor han søger de rette grænser mellem lagene. Man kunne forvente, at Wright måske i højere grad var opmærksom på problemerne. Den danske etnolog Thomas Højrup og Wacquant har fra forskellige vinkler peget på, at disse over- og mellemgange mellem klasserne er meget problematiske. Hvor Højrup er optaget af problemet ud fra et primært teoretisk synspunkt, er Wacquant klar over - på linje med Bourdieu - at klasser og deres grænser er historisk konstrueret og dekonstrueret, ikke i teorien. Klasse defineres ikke alene via strukturer eller agenter (agency), men i relationen som er ’smedet’ i de materielle og symbolske kampe om ’world-views’ og den sociale verdensdeling. Deraf følger at middelklassen ikke kan forstås, undtagen man opfatter ’klasse-lokationer’ som strukturelle lokationer på samme tid som de er resultat af historiske formationer. Wright hænger fast i idéen om, at middelklasser (eller andre) kan etableres ved at finde den rette klassifikation, hvilket er meget vanskeligt at realisere, idet der hele tiden, historisk og strukturelt, sker en bevægelse i det sociale og regionale rum, omfattende individerne. Wacquant ridser ligeledes op, hvorledes og hvorfor Wrights projekt kan forstås i lyset af det amerikanske sociologiske akademiske felt. Når sociologer og andre benytter Marx eller klasseanalyser m.v. er de ikke blot ud ’udsat’ for almindelige ’berufsverbot-tendenser’ i form af modstand imod ansættelser/promotion af marxistiske intellektuelle på universiteterne, men disse scholars’ diskurs og praksis har implicit påtvungede forankringer i den amerikanske (positivistiske) sociologi, hvormed menes at der udøves en form for censur, der udmøntes i at spørgsmål ikke stilles, metoder overses osv., og det er måske i længden mere problematisk for den radikale amerikanske sociologi. Det implicerer ikke, at problemet kun eksisterer i USA, men generelt eksisterer denne censur på forskellig vis i forskellige lande med differentierede sociale betingelser (Bourdieu 1980: 139/1993a: 91; Wacquant 1989: 176): 
	
	Opgaven er at belyse og afdække dialektikken mellem klassestrukturen og klasseagenturet (agency), ..snarere end en endeløs elaborering af den antagede uafhængige variablestruktur...kernen i klasseteori ligger ikke i at konstruere de (W)right klasser - på et strukturelt niveau, men snarere i at opdage bevægelsen fra den teoretiske til den praktiske gruppe og omvendt (Wacquant 1991: 51).  

Det synes dog som om, at Wacquant har været noget hurtig her, for jeg mener, at det også er nødvendigt at afklare klassernes status på et strukturelt niveau. 
Herudover er det principielt afgørende at pege på ændringer af arbejdsstrukturen (flere funktionærer og multinationale firmaer og færre landbrug osv.) og af ’ansættelsesstrukturen’, det vil sige, der er flere projektansættelser og færre faste livtidsstillinger og i det hele taget ændringer i opfattelsen af arbejde og ’udnyttelsen’ af arbejdskraft. Generelt kan der konstateres ændringer i den internationale arbejdsdeling efter Anden Verdens krig. Mange produkter fremstilles og produceres i dag i Asien, medens mere videnskrævende opgaver blev udviklet og varetaget af vesteurpopæiske samfund, der dog i 1980’erne og 1990’erne ikke længere er ene om dette (jf. udviklingen af computere og software etc. i Indien m.fl.).

		Hierarkikonstruktion eller modulering af klassebegrebet?

John Goldthorpe har sammen med række andre forskere i hjemlandet England og især Tyskland [Vesttyskland i første omgang], Frankrig og Sverige analyseret klassestrukturen stærkt forbundet med studiet af den sociale mobilitet. Dertil har han siden slutningen af 1960’erne arbejdet på at skabe et tilfredsstillende klasseskema, man kunne bruge i empirisk forskning. Givet tog han udgangspunkt i Glass’ større undersøgelse af britiske samfund, hvortil Glass benyttede en slags klassemodel (Glass 1954). Glass m.fl. anvendte den såkaldte Hall-Jones skala (Hall-Jones 1950; Moser/Hall i: Glass 1954: 29-50), der var udviklet som en del af det store klasseprojekt. Skalaen opererede med occupational-ranking, der ikke nødvendigvis har at gøre med klasser, men ikke desto mindre var det deres udgangspunkt.  
Goldthorpe har forsøgt at løfte og udvikle arven fra 40’erne og 50’erne ved at udarbejde en skala sammen med Hope, det vil sige en ranking. Det skete på baggrund af at respondenter blev bedt om at ’ranke’ et sæt af 20 erhverv med udgangspunkt i 124 kategorier, ud fra tesen om opfattet ’social ønskelighed’ (Goldthorpe/Hope 1972, 1974: 49), efter at respondenterne havde gradueret i forhold til en 20 niveaus standardskala, hvormed 860 titler fremkom. Endelig blev skalaen med de 124 kategorier reduceret til skala med 36 kategorier (Goldthorpe/Hope 1974: 131). Her brød de med det mellemliggende NORC-projekt i USA, hvor rankingen blev foretaget af forskerne (Reiss et al. 1961). 

Disse scalings-projekter var konstrueret med henblik på at måle intergenerational mobilitet, der ikke direkte kan siges at have med klasser at gøre, f.eks. forstået i marxistisk referenceramme, men snarere i en stratifikationsreferenceramme eller som også i USA kaldes for status-attainment-referencerammen. Men på sigt og isærdeleshed i andre lande har disse skalaer alligevel at gøre med klasser, hvad der ses af publikationerne Goldthorpe: Social Mobility and Class Structure i Modern Britain (1980/2.ed.:1987) og Erikson/Goldthorpe: The Constant Flux (1992a), idet de aggregerede forskellige ’occupational categories’ hidrørede fra skalastudierne. I begyndelsen var der 7 klasser, senere blev de nuanceret til både 10 og 11 klasser. Princippet er at inddele folk efter ensligheden med hensyn til markedet og arbejdet. I det følgende ses klasseskemaet: (Goldthorpe 1980/1987; Erikson/Goldthorpe 1992a: 35-47; Jonsson 1993a: 94-95):

	I 	Højere professioner, administratorer, embedsmænd, liberale erhverv
	   	direktører i store erhvervsvirksomheder, godsejere
	II	Lavere professioner [lærere], administratorer, embedsmænd, 
		[højere teknikere, civilingeniører=I], direktører i mindre virksomheder,
		ledere af forskellige slags, herunder også tjenestemænd 
	IIIa	Rutine ikke-manuelle funktionærer, højere, indenfor administration og handel
	IIIb	Rutine ikke-manuelle funktionærer, lavere, salg og service
	IVa	Mindre ejere, håndværkere med ansatte
	IVb	Mindre ejere, håndværkere uden ansatte
	IVc	Landmænd, ejere af små forretninger og andre selvstændige i den primære produktion
	V	Lavere teknikere, formænd
	VI	Faglærte arbejdere
	VIIa	Semi- og ufaglærte arbejdere
	VIIb	Landbrugsarbejdere og andre arbejdere i den primære produktion.

Heraf ses de første 7 klasser, samt 11 klasser på et finere niveau. Indplaceringen er således afgjort af indkomsten, samt mulighederne for økonomisk avancement og kontrollen over produktionsprocessen. Udgangspunktet har således været placeringen på arbejdsmarkedet, og produktionsenheder eller mere eksplicit i forhold til arbejdsrelationer. Deres grundinspiration er hentet fra Marx og Max Weber. Hovedopdelingen er foretaget efter, om man tilhører gruppen af: Selvstændige/arbejdsgivere med mulighed for at ansætte arbejdskraft med en vis kontrol over denne, selvstændige arbejdere uden ansatte. Herved forstås de som hverken ansætter eller sælger deres egen arbejdskraft, ansatte som sælgere deres arbejdskraft til arbejdsgivere og på den måde er kontrolleret af andre. Imidertid modereres denne model kraftigt. De er blevet kritiseret for at fastholde deres påstand om, at modellen er relationelt  konstrueret, hvad der bygger på, at de ikke tager prestige og livsstils parametre med, idet modellen snarere kan tages til indtægt for at være hierarkisk opdelt, da skemaet skelner for kraftigt mellem manuel arbejdskraft og ikke-manuel arbejdskraft (Crompton 1993: 59). Selvom Goldthorpe konstruerer modellen ud fra arbejde og marked, definerer han ikke den endelige klasse, med mindre den har ’demografisk identitet’, det vil sige om en klasse er pågået som en social kollektivitet igennem en længere periode. Hermed er der taget højde for mobilitet og immobilitet.
Goldthorpe er blevet kritiseret for at indtage et ’venstre-orienteret’ standpunkt, idet han  afviser påstande om, at klassesamfundet ikke eksisterer, selvom analyser af data fra 1980’erne viser, at den absolute social mobilitet er relativ høj, selv når der tages højde for, at der er flere non-manuelle arbejdere mv. i dag. Men idet de relative mobilitetsrater viser det modsatte, fastholder Goldthorpe m.fl., ligesom Glass viste det i 50’erne, at det engelske samfund m.fl. ikke er åbent. Kritikken af Goldthorpe er på dette punkt især fremkommet blandt ’højre-orienterede’ samfundsforskere, der knytter an til neo-liberalistiske økonomiske teorier som grundlag (jf. Crompton 1993). Goldthorpe m.fl. mener ikke at disse kritikker holder. I øvrigt er der i værket John H. Goldthorpe: Consensus and Controversy, 1990, en gennemgående diskussion og analyse af Goldthorpes mobilitetsstudier, klasseanalyse, klasseskema og rækkeviden af klasseanalysen med hensyn til den historiske udvikling. Flere kritikpunkter skitseres og klasseanalysens teoretiske grundlag problematiseres. Der påpeges at Goldthorpe mangler en udfoldet teoretisk analyse af klassebegrebet, og der henvises blandt andet til andre klasseanalyser, hvor det teoretiske grundlag fremgår mere udfoldet (jf. Olin Wright og Bourdieu (Ahrne 1990: 65ff)), men klasseanalysen forsvares dog (Marshall 1990: 74-75). Heruover argumenteres der for at klasseanalysen i sig selv ikke kan forklare den socio-historiske udvikling af samfundet i det lange løb, samt at det er problematisk at indplacere kvinderne i den kategori deres mand tilhører, da kvinders andre kvalifikationer og færdigheder er bedre indikatorer (Crompton 1990: 95). Sidst i værket ’svarer’ Goldthorpe på de forskellige kritikker, som dog ikke udfoldes her. Selvom Goldthorpe er klar over problemerne med Poppers falsifikationsprincip, erklærer han sig dog tilhænger af det, som en måde at tage højde for problemerne med analyserne af mobilitet og klasseformation i forbindelse med de store empiriske undersøgelser.  

			      Klasse og klassifikationer

Goldthorpe anfører problemerne med konstruktionen af de ’rette’ klasser. I tilfælde kan ejere af store virksomheder, klasse I (varehusejere, restauratører, hotelejere, små fabriksejere, entreprenører eller transportejere) ligge tæt på IVa, men i mange henseender har de mere tilfælles med direktører ansat i store og til dels mellemstore virksomheder. Der er dog store nationale forskelle. Dertil kommer, at det kan være afgørende at diffentiere direktører fra akademikere. Derudover tages der forbehold for de mange ansatte, det vil sige funktionærer af forskellige slags. Erikson/Goldthorpe erkender, at der har været et stigende antal funktionærer i de såkaldt ’industrialiserede’ samfund, og mange funktionærjobs er differentieret i relation til forholdet mellem arbejdstager/arbejdsgiver. En anden meget afgørende indvending, som de skitserer, er i forhold til gruppe IIIb, der omfatter kontorpersonale af forskellig slags. Gruppen indeholder typisk kvinder. Denne gruppe lægges oftes sammen med med VIIa, det vil sige semi- og ufaglærte arbejdere. Det er ikke altid korrekt at gøre dette, nogle gange er det mere rigtigt at slå dem sammen med VI, det vil sige de faglærte arbejdere. Desuden er der ofte argumenter for, og det er Goldthorpe m.fl. også opmærksomme på, at gruppe IVc og VIIb ofte kan slås sammen, især hvis landbruget er familiebaseret fremfor organiseret som en virksomhed. Goldthorpe skelner dog ikke mellem landbrug med og uden ansatte, som de gerne ville have gjort i visse tilfælde, men det gør de ikke på grund af manglende information om disse, når det gælder sammenligninger på tværs af landene (jf. Erikson/Goldthorpe 1992a: 40-46). 

Kapitel 8.	Teorier i Danmark

			         Danske klassemodeller

I dansk sammenhæng har der gennem tiden været to generelle retninger, groft sagt, indenfor klasse- og stratifikationsforskningen: den marxistiske og den mere funktionalistiske prægede stratifikationsforskning. Det er karakteristisk, at den marxistiske retning primært har været af teoretisk karakter, og klassebegrebet var et blandt mange begreber, der blev bearbejdet. Inden for den marxistisk inspirerede forskning har der dog været et par enkelte teorier, der har kædet teori og empiri sammen, som eksempelvis den såkaldte strukturelle-livsformsanalyse (Thomas Højrup 1976-1996 m.fl.) og en analyse af klassestruktur og klassebevidsthed, kædet sammen med politologiske studier (Hoff/Goul Andersen 1983-1989; Goul Andersen 1991). Overfor disse studier har Socialforskningsinstituttet (SFI) arbejdet med social-gruppe-begrebet, kendetegnet ved brugen af fem social grupper, og senere hen med et klassebegreb især slået an af Erik Jørgen Hansen (1965-1995). 

Inden vi analyserer nogle aspekter af disse teorier, er det relevant at påpege, at Gøsta Esping-Andersens aktivitet på den internationale scene (desuden John Westergaard, som tidligere nævnt). Esping-Andersens udgangspunkt har især i første omgang handlet om forholdet mellem ’politikker’ og ’markeder’ og velfærdsstatsmodeller (Esping-Andersen 1985, 1990, og indimellem har projekterne forskudt sig i en mere sociologisk retning med deciderede analyser af social mobilitet og stratifikation på tværs af europæiske lande (Esping-Andersen 1993, 1994). Det vil sige, at Esping-Andersen indskriver sig en stratifikations-tradition, uden at han dog af den grund afviser klasse-begrebet, i høj grad ikke når der er tale om begrebet i Goldthorpes version. I de senere studier er Esping-Andersen optaget af at vise opkomsten af en mere udbredt post-industriel klassestruktur og mobilitetsregime. Det vises bl.a. gennem en opstilling af to klassemodeller; den fordiske model og den post-industrielle (Fordistisk hierarki):

(a) direktører og ejere (inkluderer forskelligt ledende personel og småborgerskabet)
(b) funktionærer, administrativt personel, salgsmedarbejdere engageret i elementære rutine-                opgaver med kontrol, fordeling og administration
(c) faglærte produktionsarbejdere, inklusiv lavere teknisk personale
(d) ufaglærte og delvist uddannede produktionsarbejdere, inkluderende transportarbejdere og andre       manuelle erhverv engageret i manufaktur og fordeling, sådan som pakkere, truckkørere osv.

Post-industrielle hierarki:
	
(a) professionelle af forskellige slags og videnskabsfolk
(b) teknikere og semi-professionelle (lærere, sygeplejersker, socialarbejdere, laboranter, tekniske         designere etc.)
(c) Faglærte servicearbejdere (kokke, frisører, politibetjente etc.)
(d) Ufaglærte servicearbejdere eller service-proletariat (rengøringsfolk, tjenere, portnere etc.) 
    (jf. Esping-Andersen 1993: 24-25)

For et umiddelbart syn på strukturen synes det ikke urimeligt i forhold til andres skemaer, som f.eks. Goldthorpes, men som det senere bliver belyst, er det alligevel problematisk at fastholde en sådan slags ’ontologisk’ basis. Det der måske er rimeligt, er, at denne skitse antyder noget om forandringerne på arbejdsmarkedet, men den ’reelle empiriske struktur’ er noget af en ’blanding’ af de to skemaer, som senere undersøges i forbindelse med de andre alternativer jeg forfølger.

			     Social grupper og livsformer

Polemikken mellem socialforskeren Erik Jørgen Hansen og etnologen Thomas Højrup (og andre) har præget den videnskabelige debat omkring levevilkår, klasse- og gruppebegrebet gennem 10-15 år især indtil omkring 1990. Debatten drejede sig om at afgrænse folk socialt, økonomisk, geografisk og ikke mindst kulturelt i den klassifikatoriske tradition. Sociologer har i årevis forsøgt at forklare begrebet social klasse ud fra forskellige synsvinkler. I de sidste 30-35 år har man på den ene side haft stratifikationsmodellerne fra Svalastoga til SFI's social-gruppe-inddeling, og på den anden side en række marxistiske klassemodeller.
Social-gruppe-begrebet blev indført i midten af 1960'erne, idet man ønskede at afløse det Svalastogaske stratifikations-system udviklet i 1950'erne (Svalastoga 1959, 1969). Dette system tog udgangspunkt i, at forskellige stillinger i samfundet har forskellig anseelse, prestige eller social status. Sammenholdt med empiriske studier, gennem hvilke han havde spurgt respondenterne om de mest anseete stillinger, idet de blev bedt om at placere udvalgte erhverv på en rangstige med 5 niveauer, og det foregik ved at respondenterne skulle indplacere 75 kort efter deres mening om prestige (kortene havde oplysninger om personens stillingsbetegnelse, uddannelse, antallet af underordnede og et løbenummer), kom han frem til 9 statuslag, således at kombinationen af stilling og anseelse blev afgørende for indplacering i det pågældende sociale stratum. Det viste sig også ifølge Svalastoga, at 3 variable kunne forklare erhvervsprestige: stillingsaktivitet, uddannelse og antal underordnede.
Social-gruppe-inddelingen blev konstrueret ud fra et ønske om at kunne anvende en inddeling i forskellige empiriske undersøgelser af sociale forhold. Men af praktiske grunde ville det ikke være hensigtmæssigt, at man hver gang man foretog en undersøgelse, der belyste de forskellige arbejdstillingers erhverv (Hansen 1977b: 2). Det kan delvist beklages, at man ikke fortsatte med denne metode, da det ville have givet informationer om de forskellige positioners opfattelse af hinanden, og man kunne have brugt dette datamateriale til at sammenligne med Thomas Højrups m.fl.’s undersøgelser af de forskellige livsformers opfattelse af hinanden. Erik Jørgen Hansen m.fl. mente, at man kunne konstruere disse social grupper ved at måle gennem fastlagte objektive kritierier, såsom stillingskategorier, uddannelsesniveau og antal underordnede, hvor man via disse items kunne etablere et relevant indeks, idet de henviste til Svalastogas argumenter for disse. I SFI's undersøgelser af ungdommen, det vil sige af de 14-20 åriges uddannelsesvilkår kunne de konstatere, at inddelingen var rimelig holdbar, idet denne sammenholdt med erhvervsfordeling og arbejdsstillingfordeling ikke var meget forskellig med hensyn til målte resulater. Der blev dog ikke foretaget en egentlig måling af kategoriernes reproducerbarhed m.v. Det var først Johannes Noordhoek, der i 1969 publicerede en bog med titlen: Sociale klassifikationer, hvor denne nærmere redegjorde for de forskellige klassifikationer, reelt et optryk af Karen Siunes ét år tidligere publicerede redegørelse (i: Hansen 1968 (under tillæg III)). Hansen påpegede, at der var en del problemer med systematikken i kodningerne, hvilket medførte adskillige versioner af kodevejledningen (Hansen 1977b: 3). I løbet af perioden 1965-1976 var der flere versioner af kodningerne og social grupperne var først defineret i forhold til social status begrebet. 

Karen Siune og Peter Gundelach kritiserede Socialforskningsinstituttets model for at være en subjektiv konstruktion, idet konstruktionen trods objektive kriterier, der hviler på antagelsen om, at der er en nær sammenhæng mellem arbejdsstilling, uddannelse, antal underordnede osv. - er dannet af et indeks, som bør fremgå af inddelings-analysen (Gundelach/Siune 1977: 293). Det var også allerede et problem i Svalastogas undersøgelse, at han på de udleverede kort kun havde oplysninger om tre forhold. Ved blot at have de 3 forhold med ville der formodentligt også være en stor korrelation mellem de tre variable. De skriver også at Svalastogas sammenkædning af de tre variable var sket på baggrund af velintegreret teori, hvad jeg andetsteds har påpeget ikke holder, da han simpelthen mangler en relationel teori til at komme videre med. Højrups kritik, som vi vender tilbage til, understreger i høj grad også problemet med den manglende teori. Siune og Gundelachs fortsætter dog med kritik af, at den ene af de 3 variable er den mest afgørende, nemlig antallet af underordnede. Hansen argumenterer nemlig for i: Lighed gennem uddannelse? (1977a), oprindeligt fra 1972, at antallet af underordnede afgør dispositionsretten, der er vigtigere end ejendomsretten. De mener dog, at SFI-inddelingen er anvendelig i forhold til at påpege uligheder i samfundet, hvad der kan være noget om. 

En løsning på at social-gruppe-inddelingen ikke bidrager til at forklare ulighederne i samfundet, er ifølge Siune og Gundelachs muligt finde gennem en opdeling i ’samfundsforskeren’ (relevant sociologi) og ’videnskabsforskeren’ (f.eks. Hansen), hvor førstnævnede efter deres opfattelse burde være den, der blev praktiseret på SFI (Gundelach/Siune 1977: 299). Jeg mener dog, at de dermed ender i den gamle dualisme mellem en ’objektivt’ orienteret forskning og en ’subjektivt’ orienteret forskning, i stedet for at gå en ’mellemvej’, hvor man får det begrænsede objektive til at hænge sammen med det begrænsede ’subjektive’, fordi det under alle omstændigheder er konstruerede størrelser og begreber.

Det skal nævnes, at Hansen samme år giver svar på kritikken, idet han skriver at:

	...det er dog vigtigt at hæfte sig ved, at et hovedresultat i Socialforskningsinstituttets uddannelsesundersøgelser er påvisningen af, at de relative sociale forskelle i uddannelsessøgning næppe kan ændres uden at ændre uddannelsesstrukturen. Klassebestemte forskelle i uddannelsessøgningen fjernes nemlig ikke ved at give økonomisk støtte til de unge, der bliver udvalgt til videreuddannelse på grundlag af socialt og kulturelt bestemte kriterier.... (Hansen 1977b: 305).

Men det er ikke nok med det. Det er et spørgsmål om, hvorledes samfundstrukturen er skruet sammen, og om hvordan arbejdsrelationerne og produktionsmådestrukturen er sammentømmeret (Højrup 1995). Men det er ikke tilstrækkeligt. Det er nødvendigt at gå videre til, at analysen omfattes af magtfeltet (Bourdieu 1989). Hansen (1995) er inde på, at de relative sociale forskelle i uddannelsessøgning ikke udelukkende kan ændres ved at reformere uddannelsessystemet, da problemet med uddannelsessøgning også skal ses på baggrund af den sociale struktur og den kulturelle kapitals fordeling.

Generelt har social-gruppe-modellen været anfægtet for, svarende til Westergaards kritik af Wright, at flere konkrete personer slet ikke kan indplaceres på grund af arbejdsløshed eller simpelthen på grund af, at social-gruppe-modellen ikke har taget højde for alle aspekter, herunder kulturelle parametre (Bourdieu 1979/1986; Højrup 1983/1989). Trods at social-gruppe-modellen igennem længere tid forsvares og at Højrups analyse kritiseres (Hansen 1990: 26, 38-44) kommer Erik Jørgen Hansen dog i begyndelsen af 90’erne alligevel igennem med en brydning i forhold til social-gruppe-modellen, hvor det fremgår at modellen foreslås erstattes med en klassemodel. Det forsøges både begrundet teoretisk - via Wright og Bourdieu -, samt gennem log-lineære analyser af datamaterialet (Hansen 1995: 243-246). 

Det leder os over til den model Hansen avender i perioden 1992-1995, der minder om Wrights og Goldthorpes m.fl. Hansen mener i 1995, at den nye model kan forklare omfanget af ulighederne men også grundene til ulighederne, og det ser ud som om, at kategorierne er blevet mere oplysende, f.eks. gennem etableringen af klassen professioner, men jeg mener teorien om relationen mellem systemet af positioner korresponderende med systemet af dispositioner bør medtænkes, da den giver en mere uddybbende forklaring af klasse. 
Hansen er faktisk inde på at gå videre, idet han henviser til Wrights model fra 1985/1989, hvori begrebet sociale relationer indgår, for at kunne arbejde med en tilstrækkelig adækvat model. En model der inddrager forskellige former for organisatoriske goder og blåstemplede færdigheder, som Hansen oversætter til kapitalbesiddelser (produktionsmidler=fysisk kapital, ledende stilling=bureaukratisk kapital, sjældne færdigheder=kundskabskapital). 

Her ud fra konstitueres de 7 nye klasser:
1. De selvstændige erhvervsdrivende, der ejer produktionsmidler danner en klasse for sig, der er        opdelt i selvstændige med ansatte og selvstændige uden ansatte (ingen bureaukratisk kapital). 
2. De manuelle arbejdere er delt op i faglærte arbejdere (uden produktionsmidler, ingen                   bureaukratisk kapital og ikke meget kundskabskapital) og i ikke-faglærte arbejdere (ingen              kundskabskapital).	
3. Funktionærerne er inddelt i forhold til om de har underordnet arbejde og ledende arbejde. Her       skelnes der mellem dem der har en eller anden form for bureaukratisk kapital og så dem der ingen     bureaukratisk kapital har.

Hertil erkender Hansen, at der mangler en dimension, nemlig den dimension der vedrører den kulturelle kapital, idet denne - sidestillet med kundskabskapital - i større mængder er afgørende for skabelsen af de ulige livschancer. Med reference til Bourdieu og Wright konkluderer Hansen, at der eksisterer en klasse, professionsklassen. Denne er afgrænset fra de andre klasser, idet deres erhvervsudøvelse i betragtlig grad er baseret på kundskabskapital forstået som specielle færdigheder. Hertil må man være opmærksom på, at Bourdieu opererer med kulturel kapital i sammenhæng med andre begreber, og at den kulturelle kapital ikke kun handler om formel uddannelse (titel etc.), men også om den uformelle side ved uddannelse (færdigheder, orientering i verden; f.eks. læsning af bestemte magasiner, aviser etc.). Alt i alt kan vi konkludere, at Hansen har konstrueret de 7 klasser ud fra den oprindelige social- gruppe-model, fra Wrights andet klasseskema og fra Goldthorpes skema. Det ser ud til, at de 7 klasser på forskellig måde er bedre at bruge i surveys, og at de til en vis grad kan bidrage til at forklare, hvorfor omfanget af den sociale ulighed er, som den er, men der er stadigvæk en række teoretiske problemer med modellen, hvad diskussionen af de næste to teorier viser.

			  Strukturel-Livsformsanalyse

I de seneste 15-20 år er den strukturelle livsformsanalyse udviklet, der forsøger at overskride de traditionelle klasse- og gruppebegreber, som alle mere eller mindre ifølge Thomas Højrup bygger på ’tingsbegrebslogikken’ og ikke på videnskabelige begreber. Det vil sige socialforskernes operation med forskellige typer af social grupper eller sociale klassifikationer generelt, er særligt problematisk, da man gang på gang kan finde eksempler i empirien som ikke passer i teorien (’teorien er ikke stærk nok’). Her er Højrups efterord til det Det glemte folk en måde at betragte problematikken på:

	Kun ved at starte med emnets almene træk kan man skabe en udtømmende teoretisk kortlægning af det, fordi grundbegreberne så ikke indsnævres af specifikke bestemmelser, som kun gælder for særlige dele af det. Hviler grundbegreberne på de almene træk, der er særegne for emnet som helhed, har man derfor sikret sig mulighed for senere at specificere alle de forskellige varianter, specielle træk og særlige forhold, som rummes på de mere detaljerede planer (Højrup [1983] 1989: 544).

Livsformsbegrebet er et teoretisk begreb, som ikke lader sig realisere. Forstået på den måde, at en givet livsform næppe findes i ren form i empirien. Det er muligt, at man kan finde empiriske livsformer, der er varianter af det teoretiske livsformsbegreb, det vil sige sammenblandinger af flere forskellige livsformer (Højrup 1983/1989: 173, 202-203). Livsformsbegrebet indfanger de kulturelle kontraster, forskelle mellem folk, men - der måske ikke er nødvendigt eller hensigten - begrebet indfanger ikke i tilstrækkeligt grad samfundets magtrelationer, som ikke nødvendigvis drejer sig om en hierarkisk struktur, men om en relationel struktur på kryds og tværs, som tilsyneladende heller ikke begrebsliggør hele diskussionen om klasse versus gruppe versus livsform, der er et resultat af en historisk kamp. Klasser er historiske produkter af klassificeringsstridigheder (Bourdieu 1979/1986: 466ff).

Højrup påpeger, at livsform 3 (karrierelivsformen) dominerer de andre livsformer: Det kan for eksempel være embedsfolk og folk i centraladministrationen. Men svagheden ligger i virkeligheden i, at analysen overser, at der eksisterer en dominerende domineret kultur, der i høj grad er knyttet til folk fra livsform 3, det vil sige kulturpersonligheder, visse akademikere, kunstproducenter m.fl., der har medretten til at definere, hvad der er den dominerende kultur, den kultur som fortjener støtte, anerkendelse, betragtes prestigefyldt osv.

Vi er alle mere eller mindre med til at opretholde samfundets beståen. Mange har en eller anden form for funktion, som gør at samfundet som helhed kan fungere, men ikke desto mindre er det primært en form for kultur, der anerkendes og opnår støtte, når der uddeles legater og udstillingspladser for f.eks. kunstnere, hvilket implicerer at livsform 1, 2 domineres. Dette er vist i tidligere kulturanalyser af museumsbesøg (Bourdieu 1966,1979; Fridberg 1994, 1998).

Det bør bemærkes at livsformsteorien primært er udviklet på baggrund af etnografisk og kvalitativt materiale, men der har været ansatser til at indkorporere teorien i socialforskning surveys. Sociologen Göran Djurfeldt har i et lille arbejdspapir fra 1989 diskuteret og fremlagt et bud på hvordan livsformsbegrebet kan bruges - ved en transformation - i socialstatistikken. På Socialforskningsinstituttet har man konkret anvendt livsformsbegreberne i en undersøgelse af folks arbejdsliv og hverdagsliv, der viser at de spørgsmål, der var formuleret i spørgeskemaundersøgelsen, som indgik i projektet, bedst var egnede til at indfange træk, der udskiller lønarbejderlivsformen fra de to andre livsformer. På den anden side var der problemer med de spørgsmål, der havde til hensigt at differentiere mellem den selvstændige livsform og den karrierebundne livsform (Hjorth Andersen 1991, 1993:13). Disse studier er ikke fuldstændiggjort, således er f.eks. neokulturationsaspektet ikke medtænkt. Her er Bourdieus studier af rekonversioner - svarende til neokulturation - i forbindelse med surveys umiddelbart mere udfoldet.

Herudover påpeger Højrup flere steder i Det glemte folk, at det er problematisk at konstruere livsformer på baggrund af items (uddannelse, antallet af underordnede, stilling osv.), der sammensættes til forskellige indekser. 

	Livsformsbegrebet gennemlyser... erhvervskategorierne og subkulturer på en anden måde, idet det systematiserer helheder af relationer eller organisationsformer, der ikke lader sig aflæse umiddelbart empirisk og som går helt på tværs af erhverv. Det handler om strukturer, der gør, at en der arbejder med landbrug, kan tilhøre den samme livsform som en, der er reklametegner. Og to murere kan tilhøre to vidt forskellige livsformer (Højrup 1983/1989: 180).

Det betyder således, at den strukturelle livsformsanalyse bryder med socialforskningens klassifikatoriske måde at arbejde på for i stedet at arbejde med helheder, så der tages højde for strukturer og relationer. Det betyder, at det er svært at arbejde med livsformsbegreber i en kvantitativ sammenhæng. For problemet skyldes ikke alene at de tre livsformer endnu ikke er specificeret i varianter og undervarianter og mulige sammenblandingsformer. Problemet har også at gøre med, at data i Danmarks Statistik er baseret på empiriske begreber, der ikke direkte kan kobles til livsformsbegreberne. Målet er derfor at udarbejde livsformsspecifikke statistiske begreber (Højrup 1983/1989: 209-210). Generelt vurderet kritiseres Danmarks Statistiks grundlag for dataindsamling og fordelingsanalyser.

			      Marxsk klassebegreb

I det følgende fokuseres på en af livsformsanalysens stærke sider, som mange andre samfundsteorier har problemer med at håndtere, nemlig spørgsmålet om hvordan man konstruere en klasse på baggrund af klassificeringer af individer. Det er oftest aktuelt i forbindelse med empiriske undersøgelser eller surveys, hvor man er nødsaget til at kategorisere folk - enten på forhånd eller bagefter. Det bliver efter kendetegn kombineret med forskellige former for klassifikationsmodeller, hvad enten man bruger den ene eller den anden klassifikationsnøgle og det er med til at afgøre, hvem der kommer i hvilken gruppe eller klasse. I sin doktordisputats analyserer Thomas Højrup forskellen mellem ekstensionale og intensionale klasser (Højrup 1995: 85ff). Ekstensionale klasser benyttes af de fleste forskere. De klassificerer sig frem til klasser (Goldthorpe, Hansen m.fl.) på baggrund af forskellige kendetegn, såsom indkomst, uddannelse, stilling m.m. eller marked og arbejde. 
Problemet er, at det er vanskeligt at arbejde med ekstensionale klasser, som også nærværende projekt har problemer med. Højrups pointe er, at vi som samfundsforskere kommer ud i en række problemer, hvis vi arbejder med klasse gennem at klassificere individer i delmængder i det uendelige efter forskellige variable de er fælles om, er vigtig at fastholde. Med henvisning til Marx peger Højrup på en helt afgørende pointe, nemlig at: 

	Mellem- og overgangstrin tilslører også her overalt bestemmelsen af grænserne. Det er nemlig helt afgørende svært at foretage disse grænseoperationer (Højrup 1995: 89).

Højrup citerer Marx’ påbegyndelse af klassebegrebskonstruktionen videre:

	Det spørgsmål, vi først må besvare, er dette: Hvad er det, der udgør en klasse? og svaret fremkommer af sig selv, når vi besvarer et andet spørgsmål: Hvad er det, der gør, at lønarbejdere, kapitalister og jordrente danner de tre store klasser i samfundet?
	Ved første blik er det det, at indkomster og indkomstkilder er af samme art i hver gruppe. De er tre samfundsgrupper, hvis komponenter, de individer, der danner dem, lever af henholdsvis arbejdsløn, profit og jordrente, dvs. udnytter deres arbejdskraft, deres kapital og deres jordejendom.
	Fra dette standpunkt ville imidlertid f.eks. også læger og embedsmænd danne to klasser; de tilhører to forskellige grupper i samfundet, idet medlemmernes indkomster i hver gruppe strømmer fra samme kilde. Det samme ville gøre sig gældende for den uendelige opsplitning af interesser og stillinger, hvori arbejdsdelingen i samfundet opspalter såvel arbejdere som kapitalister og jordejere - sidstnævnte f.eks. i ejere af vingårde, kornmarker, skove bjergværker og fiskevande (Højrup ef. Marx 1995: 87).

Højrup konstaterer, at man kan læse Marx på tre måder. Den første måde viser, at Marx opererer med ekstensionale klasser, idet de konstrueres ved at individer klassificeres til en klasse med samme indkomst og indkomstkilde, det vil sige med samme fælles træk. Når det betragtes at det svarer overens med den sædvanlige handlingssociologiske læsning, bør det tilføjes jævnfør det foregående og det næste afsnit, at også uddannelse medtages som en kilde, samt flere andre kilder. Tilsvarende nævnes klassebevidstheden. De 2 sider af de ekstensionale klasser er altså ’klasse an sich’ og ’klasse für sich’. Citatet viser under alle omstændigheder, at der vil opstå et utal af klasser, og det kan være tilfældet, at læger og embedsmænd ikke nødvendigvis tilhører den samme klasse.  

Den anden måde viser, at Marx foretager en brydning imellem det ekstensionale perspektiv på klasserne og et intensionalt perspektiv på klasserne. For klassernes intension er netop arbejdsrelationer, idet Marx gennem begrebsrelationerne i den kapitalistiske produktionsmåde terminaludlæser 3 arbejdsrelationer givende 3 intensionale klasser. Lønarbejderen er altså den ene terminal, kapitalisten en anden terminal og jordejeren en tredje terminal.
	
	Tilsammen udtømmer disse tre subjektbegreber og deres arbejdsrelationer dette produktionsmådebegrebs terminaler. Produktionsmådens liv udgøres med andre ord af tre former for praksis, der gensidigt betinger hinanden (Højrup 1995: 88).

Den tredje måde viser, at Marx’ spørgsmål i citatet er et retorisk spørgsmål, hvorved Marx forsøger at henlede læseren på, at det faktisk er en blindgyde kun at betragte klassebegrebet ekstensionalt. Klasser er i den forstand ikke en samfundsgruppe. Og individet er ikke nogen entydig databærende enhed. Denne pointe vil vi også bruge i det næstfølgende. 
Der kan dog på det ekstensionale niveau være en pointe i at spalte op i ejere af vinmarker, skove osv., idet man hermed kan operere med dem som en slags modaliteter gennem hvilket det er muligt at rekonstruere en slags eksistensbetingelser i forbindelse med større empiriske undersøgelser, og ikke kun udelukkende ud fra profession, indkomst, uddannelse osv. Herigennem er det muligt at konstruere en relationsstruktur.

Højrups grundforudsætninger er dem af Hjelmslev skitserede i Omkring sporgteoriens Grundlæggelse (Højrup 1995: 40-42; Hjelmslev 1943/1966), nemlig at arbejde intensionallogisk, imodsætning til den ekstensionale teoriform, der indbefatter at arbejde med bestemte grundbegreber, og at begrebsstrukturerne man arbejder med, kun har et og kun et udgangspunkt. Disse grundforudsætninger er baggrunden for enhver videnskabelig teori og hvad der ligeledes ses af empiriprincippets 3 krav til arbejdet med begrebslige specifikationsforløb, nemlig at det skal være modsigelsesfrit (konsistent), udtømmende og enklest. Det må forsøges, men som Gödel har peget på i forbindelse med matematisk bevisførelse af teoremer, sætninger, korollarer eller hvad det måtte være, er det ikke altid muligt at have modsigelsesfrie teorier, samtidigt med at de er fuldstændige, det vil sige udtømmende. Herudover har Husserl, Bourdieu m.fl. vist, at teorier om det sociale osv. må have en indarbejdet en teori om denne teori, det vil sige om dens forudsætninger (som vi var inde på i det indledende videnskabsteoretiske afsnit). Jeg vil ikke her gå videre med denne diskussion, blot notere mig at empiriprincippet bør følges så langt det er muligt med de forbehold som skitseret.

Grundlæggende kan den store forvirring omkring konstruktionen af klassebegrebet, forklares gennem Højrups pointe i at videnskabeligt arbejde bør foregå intensionallogisk og følge empiriprincippet. Forholdet mellem teorier, modeller, begreber, empiri ses af transformationsanalysen, skitseret skematisk i figur 19 (Højrup 1995: 96). 

FIGUR:

Kapitel 9. 	Stat og klassifikationer

          		        Klassehabitus og statsklassifikationer 

Som understreget i La distinction er konstruktionen af det sociale rum foretaget på baggrund af en række sammensatte analyser, hvorved det sociale rum ikke er en direkte sammensætning af plane diagrammer af korrespondanceanalyser. I praksis var det kompliceret at konstruere et sådant rum, da ideelle surveys ikke forefindes med indikatorer på en række kapitalforhold. INSEE’s forskellige undersøgelser fra perioden 1967-1972 er benyttet til at konstruere to diagrammer, et bestående af de sociale positioner, og et bestående af livsstile. I princippet burde der også være en tredje figur, repræsenterende det teoretiske rum for habitus, det vil sige den sociale livsbane eller ændringerne i kapitalvolumen og i sammensætningerne over tid (Bourdieu 1979: 128, 140-141/1986: 114, 126-128). Selvom Bourdieu flere steder i La distinction og i andre værker opererer med TRE klasser (der i det foregående er blevet kritiseret) med diverse undergrupper, fremgår det af figuren (Bourdieu 1979: 140-141/1986: 128-129), som indeholder det sociale rum og rummet af livsstile, at der opereres med 25 professionsgrupper/positioner, der i et vist omfang kan sidestilles med INSEE’s konstruktioner med hensyn til andet niveau og tredje niveau. Det er der i og for sig ikke noget mærkeligt ved. Men det forudsætter, at man rationelt (raison d’étre) kan operere med disse kategorier, selvom de i visse sammenhænge fungerer, og er konstrueret som administrative enheder - og ikke i særlig høj grad på baggrund af analyse af sociale klasser. 
Hertil kan man ty til en af Bourdieus utallige argumenter blandt andet fremført i et interview med Honneth m.fl., hvor opmærksomheden rettes henpå hvorvidt ’klasser’ eller for den sags skyld andre ’fænomener’ i for sig eksisterer eller om disse ikke blot er udtryk for gårsdagens symbolske strukturer (Bourdieu 1990a: 18) - til syvende og sidst er der tale om en klassifikationsstrid, der er en del af klassekampen (Bourdieu 1979: 543ff./1986). Derved stilles der - som tidligere anført - klart spørgsmålstegn ved om klasser i og for sig eksisterer, og fokus bliver lagt på, hvordan klasser og klassifikationer er genstand for kamp og diskussion om disse klassifikationer (Bourdieu 1979, 1990a).

Det ses af de mange forskellige måder at operere med sociale kategorier på. Der er adskillige måder at gøre det på, blandt andet vist af Marx, Weber, Wright, Goldthorpe, Højrup og Bourdieu, og det ses hvor forskellige præmisserne er. Det er ikke blot blandt sociologerne, der findes forskellige måder at arbejde med klassifikationer på. Det ses især også af, hvad man kunne kalde for den administrative forskning og registrering, sikret af staten. Bourdieu benytter som sagt INSEE’s klassifikationssystem: Nomenclature des professions et catégories socioprofessionelles (PCS) konstrueret på baggrund af det sociale rum, der betragtes som Frankrigs officielle taxonomi eller nomenklatur, og man kan drage en lignende parallel til Danmarks Statistiks klassifikationssystem eller til Socialforskningsinstituttets social grupper eller til ILO’s (International Labour Organization) ISCO-system (International Standard Classification of Occupations 1991). Dette system har dog ikke indarbejdet en teoretisk model for det sociale rum. 

Danmarks Statistiks og Socialforskningsinstituttets inddeling af bestemte individer har ofte været i kategorier som lønmodtagere, funktionærer, selvstændige, faglærte arbejdere, ufaglærte arbejdere og personer uden for arbejdsstyrken, foretaget på grundlag af professioner og erhverv for dermed at sammensætte sociale indekser, eksempelvis anført i analysen af Socialforskningsinstituttets social grupper. Lad os se mere konkret på disse klassifikationer, for så vidt angår erhverv og uddannelse i Danmarks Statistik, Undervisningsministeriet og til dels Arbejdsmarkedsstyrelsen (Arbejdsministeriet).

Et af de mest centrale problemer ved analyse af data er spørgsmålet om kategorisering af folk i forbindelse med sociale kategorier, uanset om man nu ser det fra sociologens eller en administrativ side. Det er socio-teoretisk set en af de mest afgørende problematikker ved operationaliseringer af klassifikationer og dermed også databearbejdning. Meget hurtigt viser det sig, at der er problemer med at anvende en traditionel klasse- eller socialgruppemodel eller adminstrativ model. Problemet er, at mange af personerne ikke uden videre kan kategoriseres, fordi deres karakteristika faktisk lapper over de oprettede socialgrupper og klasser og administrative taxonomier. 

Således er diskussionen om klasser ikke blot teoretisk og analytisk, men så sandelig også et politisk-praktisk problem. Det er ikke så enkelt at bruge de traditionelle modeller. Problemerne med at klassificere og sammensætte til forskellige former for kategorier må medtænkes i konstruktionen af relationerne mellem klasserne. Den måde hvorpå jeg og man generelt klassificerer på, er et resultat af samfundet, vist af Émile Durkheim and Marcel Mauss i De quelques formes primitive de classification. Contribution a l'étude des représentaions collectives (Primitive Classification) (1903). I deres arbejde forsøgte de at etablere en formel korrespondance mellem den sociale og symbolske klassifikation. De undersøgte et klassifikationssystem anvendt af aborigines i Australien, og de konkluderer at måden at klassificere på, er determineret af flere størrelser som samfundets form, opfattelse, rum, tid, hierarkier og klasse. Sådanne kognitive kategorier er produkt af samfundet. De skriver i det sidste kapitel at:

	Things are not simply arranged by them in the form of isolated groups, but these groups stand in fixed relationships to each other and together from a single hole (Durkheim/Mauss 1963: 81).

Vi kan konstatere, at klassifikationer, uanset om de er officielle, teoretiske, garanteret osv., er afhængige af en række forhold. Ud fra dette udgangspunkt er det ambitionen at gå så langt som muligt, og ud fra en række teoretiske bestemmelser, herunder en successiv socio-statistisk metode, hvor flere relevante forudsætninger indarbejdes. Der tænkes på sammenspillet mellem korrespondanceanalyse og socio-analyser.

			 	Erhvervsklassifikationer

Der er flere områder hvor klassifikationssystemer anvendes. Det gælder f.eks. i relation til erhverv og uddannelse. Uddannelsesklassifikationer findes i Danmarks Statistik og Undervisningsministeriet, erhvervs/arbejdsklassifikationer findes i Danmarks Statistik og på Arbejdsministeriets områder (jf. Kravspecikation for den ny arbejdskraftsklassifikation 1994). Lad os tage erhvervsklassifikationer først. Danmarks Statistik m.fl. har hidtil ikke haft et så udfoldet systematisk kategoriserings-træ som f.eks. INSEE’s klassifikationssystem af professioner osv., men fælles for de to Nationale statistiske institutter er, at de hovedsageligt opererer med administrative niveauer og enheder. Der findes ligeledes et finere niveau, men dette skulle give en idé om måden at kæde niveauerne sammen på. Sociologisk benyttes disse ikke slavisk, det vil sige kategoriene anvendes i overenstemmelse med teori, problemstilling og empiriske forhold.

             Nomenklatur for de socioprofessionelle kategorier, 
             sammehænge mellem niveauerne 8, 24 og 42.
┌────────────────┬────────────────────────┬───────────────────────────────┐
│Niveau agregeret│    Niveau fortløbende  │ Niveau detaljeret             │
│8 poster, heraf │    24 poster, heraf    │ 42 poster, heraf              │
│6 aktive        │    19 er aktive        │ 32 aktive                     │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│1 Landmænd      │ 10 Landmænd            │ 11 Landmænd med mindre jord   │
│                │                        │ 12 Landmænd med mellem jord   │
│                │                        │ 13 Landmænd med større jorde  │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│2 Selvstændige  │ 21 Håndværker (selvst.)│ 21 Håndværkere (selvst.)      │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 22 Butiksejere, lign.  │ 22 Butiksejere og lignende    │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 23 Forretningsejere    │ 23 Forretningsejere, + 10 ans.│
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│3 Cadres,       │ 31 Liberale profession │ 31 Liberale professioner      │
│  intellektuelle├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 32 Offentlige cadres   │ 33 Offentlige 'cadres'        │
│                │    Intellektuelle og   │ 34 Professorer, forskere      │
│                │    kunstnere           │ 35 Kunstnere                  │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 36 Forretnings-cadres  │ 37 Administrative og private  │
│                │                        │    'cadres'                   │
│                │                        │ 38 Ingeniører og tekniske     │
│                │                        │    'cadres'                   │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│4 Mellemprofes- │ 42 Mellemprofessioner  │ 42 Folkeskolelærere og andre  │
│  sioner        │    indenfor sundhed,   │ 43 Socialarbejdere, sygeplej- │
│                │    undervisning,       │    erske                      │
│                │    omsorg i det offent-│ 44 Præster og kirkearbejdere  │
│                │    lige                │ 45 Mellemledere i det offent- │
│                │                        │    lige og i administration   │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 46 Aministrativ-  og   │ 46 Aministrativ- og forret-   │
│                │    forretn.mellemleder │    ningsmellemleder           │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 47 Tekniker            │ 47 Tekniker                   │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 48 Formand/konduktør   │ 48 Formand og konduktør       │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│5 Ansatte       │ 51 Ansatte i det       │ 52 Kontorfolk i det offentlige│
│                │    offentlige          │    administrativt personale   │
│                │                        │ 53 Politibetjent og soldat    │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 54 Ansatte privat adm. │ 54 Kontorfolk i det private   │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 55 Ansatte i handel    │ 55 Handelsansatte             │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 56 Servicemedarbejdere │ 56 Servicemedarbejdere        │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│6 Arbejdere     │ 61 Faglærte            │ 62 Faglærte i produktionen    │
│                │                        │ 63 Faglærte i service (hånd.) │
│                │                        │ 64 Chaffører                  │
│                │                        │ 65 Speditører, transportfolk  │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 66 Ufaglærte           │ 67 Ufaglærte i produktionen   │
│                │                        │ 68 Ufaglærte i service (hånd.)│
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 69 Landarbejdere       │ 69 Landarbejdere              │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│7 Pensionerede  │ 71 Pensionerede landm. │ 71 Pensionerede landmænd      │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 72 Pensionerede selvst.│ 72 Pensionerede selvstændige  │
│                │    håndværk/forretn.   │    håndværk og forretning     │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 73 Pensionerede cadres │ 74 Pensionerede cadres        │
│                │  og mellemprofessioner │ 75 Pensionerede mellemprof.   │
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 76 Pensionerede ansatte│ 77 Pensionerede ansatte       │
│                │    og arbejdere        │ 78 Pensionerede arbejdere     │
├────────────────┼────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│8 Andre personer│ 81 Arbejdsløs, altid   │ 81 Arbejdsløse, aldrig arbejde│
│                ├────────────────────────┼───────────────────────────────┤
│                │ 82 Diverse, der ikke   │ 83 Værnepligtige              │
│                │    er pensionerede     │ 84 Elever, studerende         │
│                │                        │ 85 Personer uden arbejdsmæssig│
│                │                        │    aktivitet (< 60 år)        │
│                │                        │ 86 Personer uden arbejdsmæssig│
│                │                        │    aktivitet (> 60 år)        │
└────────────────┴────────────────────────┴───────────────────────────────┘

Hvert administrativt niveau kan føres tilbage til en række af professioner (Nomenclature des professions et catégories socioprofessionelles, PCS, 1994: 2-406). Det hidtidige system anvendt af Danmarks Statistik indeholder ikke et systematisk og finmasket klassifikationssystem, der dog fremover har påtænkt at anvende en tillempet version af ISCO-88-versionen. Den gamle model var bygget ud fra at kombinere Dansk fagkode udarbejdet af det tidligere direktorat for arbejdsmarkedsstyrelsen (Dansk fagkode 1986) og et socio-økonomisk niveau (Folke- og boligtællingen 1981, landstabelværk 1984: 132-137), der hovedsageligt dækker:

		- selvstændige
		- funktionærer med eller uden overordnede/underordnede 
		- faglærte arbejdere
		- ufaglærte arbejdere
		- personer uden stilling 

Dansk fagkode blev dog kun delvist fulgt i deres klassifikationspraksis. Den nye model følger i princippet den internationale inddeling og klassifikation omtalt som ISCO. Danmarks Statistiks model kaldes i daglige tale DISCO, der dog på visse punkter afviger fra den internationale model. Med den nye model er det f.eks. i Arbejdsmarkedsstyrelsen målet at bryde op mellem den entydige sammenhæng mellem fagkoder og kvalifikationer. Det begrundes med en stigende mobilitet på arbejdsmarkedet, internationalisering af arbejdamarkedet, og at EU's statistikmyndigheder er begyndt at bruge ISCO-88. Hermed mener de ikke, man kan opretholde en sammenhæng mellem uddannelse, fagbetegnelse og kvalifikationer (jf. Kravspecifikation for den ny arbejdskraftklassifikation 1994: 6ff.).

Hverken Danmarks Statistiks eller Socialforskningsinstituttets måde at klassificere på er teoretisk eller begrebsmæssigt holdbar, som Højrup som var inde på, da klassifikationerne udelukkende er empirisk-administrativt begrundet. I en sammenhæng hvor der arbejdes med det sociale rum og sportens eller andre felter er det teoretisk for uholdbart. 

De forskellige måder at klassificere erhverv på i henholdvis Undervisningsministeriet, Arbejdsmarkedsstyrelsen og Danmarks Statistik, understreger pointen med, at der er kamp mellem forskellige positioner, om retten til at definere den legitime og anerkendte klassifikation. Problemerne omkring klassifikation skal således ikke udelukkende forstås på baggrund af praktiske forhold, men forstås på baggrund af, at man opererer med bestemte klassifikationer i de forskellige systemer (statslige ministerier eller institutter). 

			Uddannelsesklassifikationer

Studiet af de forskellige uddannelsesklassifikationer tog blandt andet udgangspunkt i problemer med at klassificere visse uddannelser som sygeplejerske, ergoterapeuter og pædagoger. Folkeskolelærere med 4 års uddannelse er i lang tid blevet placeret som en mellemlang videregående uddannelse, hvorimod sygeplejerske blev placeret som en kortere videregående uddannelse. Der er sket en række konkrete skift i undervisningsministeriets klassifikationer af uddannelser. F.eks blev pædagoguddannelserne og sygeplejerskeuddannelserne i 1992 omdefineret fra kortere videregående uddannelser til mellemlange videregående uddannelser, hvortil f.eks. hører folkeskolelærer, journalist, ergoterapeut og fysioterapeut. Det er eksempler på den stadige klassifikationskamp og korrigering i overensstemmelse med inflationen af mange uddannelsers titel, navngivning og klassificering.

Uddannelsesnomenklatur og klassifikation opereres der med i Undervisningsministeriets datakontor og i Danmarks Statistik. I Undervisningsministeriet er der en generel orientering henimod at opdele efter hovedområder, og ikke så meget efter korte, mellemlange og lange videregående uddannelser. I Danmarks Statistik har de ligeledes de videregående uddannelser som sit område. Der er mellem Undervisningsministeriet og Danmarks Statistik en praksis-forskel i klassifikationerne med hensyn til de underordnede niveauer. Undervisningsministeriet inddeler efter institutioner, hvor Danmarks Statistik inddeler efter fag. Princippet for inddelingen er uddannelseslængde og indgangseksamen (om det er studentereksamen eller ej). I det tilfælde, hvor der indgår meget praktik i uddannelsen, f.eks. 2 år, tæller praktiken kun med som 1 år i målingen af længden. I Statistiske Efterretninger fremgår det, hvordan Danmarks Statistik inddeler efter korte, mellemlange og længerevarende uddannelser. 
Herudover har man indført en ny version af DUN (Dansk Uddannelses-Nomenklatur 1994), der anvendes i både Danmarks Statistik og Undervisningsministeriet. Denne nomenklartur har
sammenhæng med det såkaldte arbejdsklassifikationsmodul, der bestemmes ud fra arbejdsdeling, uddannelseslængde og uddannelseskarakter.

Der er en vis forskel mellem undervisningsministeriets uddannelsesopdeling (DUN-klassifikationen) og Danmarks Statistiks uddannelsesklassifikation (jf. version af minsteriets uddannelsesnøgle, Forspalte 1994). DUN-klassifikationen bygger videre på den internationale norm (ISCED: International Stardard Classifications of Education), der delvis er publiceret som: Education in OECD-countries, Compendium of Statistical Informations OECD-UNESCO (1993) dækkende årene 1988, 1989, 1990. Den tidligere version fra 1990 dækkede årene 1986 og 1987. Publikationen giver et overblik over uddannelsernes koder i de forskellige lande, og hvordan de oversættes til hinanden. Systemet er således et eksempel, hvordan de administrative klassifikationssystemer forsøges gjort ens, og at der mellem forskellige lande, departementer, afdelinger og felter er forskelle på navngivningen og taxonomien.

			Komparative klassifikationer

På baggrund af et komparativt studie af det franske uddannelsessystem og det danske uddannelsessystem undersøgtes således forskellige klassifikationssystemer for profession, erhverv og uddannelse, der anvendes i Danmark, og det viste sig, at INSEE’s system i højere grad er anvendelig som sparringspartner i sammenhæng med konstruktionen af de forskellige rum hvilket også ses af anvendelsen af INSEE's kategorier (Bourdieu 1979/1986, 1985a). De sammenlignende studier blev udført, da der var problemer med klassifikationerne, men også fordi, at de opnåede måleresultater er afhængig af hvilke skalaer, man arbejder med. Derfor har det været vigtigt at afklare disse skalaer noget mere. Det bør dog nævnes, at uddannelsesklassifikationer m.fl. er operationaliseret anderledes i Danmark sammenlignet med Frankrig (Education in OECD Countries 1993: 22, 24; Berner/Callewaert/Silberbrandt 1977: 147-150).

Under alle omstændigheder kunne det lyde som en selvmodsigelse, at jeg taler om at klassificere, men der klassificeres i overensstemmelse med en fortløbende korrespondanceanalyser (den successive socio-statistiske analyse), hvorved man efterhånden finder de uddannelser eller hvad det nu kan være, der hører sammen og grupper dannes. Men det er ideelt set ikke en klassifikation, der er foretaget. For det er klassifikationer, der skabes gennem at tage højde for de forskellige egenskaber. Det er vigtigt at understrege, at den konstruerede klasse ikke er den samme som de sædvanlige socio-økonomiske kategorier, der anvendes af f.eks. Danmarks Statistik. Der opereres i princippet med modaliteter, det vil sige med ikke-randordnede kategorier. Herved kan en række primære relevante og sekundære egenskaber fungerer i analysen, uden at man for hurtigt har struktureret data gennem administrative enheder. 

Benzécri har vist, at denne problematik har afgørende betydning:

	Antag at vi har agenterne ab1c1, ab2c2,......, abncn hvor hver af disse er nøjere beskrevet og fastlagt ud fra disse karakteristika. Hvis vi nu ser bort fra de to sidste egenskaber, kan vi sige at disse agenter tilhører en og samme art a, men selvom egenskaben a tillader os at definere denne art og finde de individer, der hører til denne art, kan vi ikke undersøge arten uden hensyn til individernes egenskaber b og c. Hvis vi betegner B for den mængde af modaliteter som den anden egenskab kan antage, og betegnelsen C for den mængde af modaliteter som den tredje egenskab kan antage, så indebærer undersøgelsen af arten a, at vi undersøger aBC, det vil sige foruden den først fastlagte egenskab også alt det (B respektiv C) som den anden og tredje egenskab kan være og desuden mulige forbindelser mellem de sidste (et givet b's forbindelse med c's snarere end med c'eller c'') (i: Bourdieu 1979/1986: 113).

Det er virkeligheden det princip, man arbejder efter i forbindelse med konstruktionen af relationer mellem positioner, distinktioner osv. i det sociale og symbolske rum. Det vil fremgå mere tydeligt, at de konkrete operationer foretaget i forbindelse med konstruktionen af de forskellige rum, felter og rekonversioner, forstået som omsættelser af forskellige kapitaler.
 
Som tidligere fremført i kapitel 1 så udarbejdede Bourdieu og Boltanski et arbejdspapir med titlen: Le titre et le poste: rapports entre le système de production et le système reproduction (1975), hvor de problematiserede mobilitetsstudiers og INSEE’s undersøgelser m.fl. brug af titler og jobs, og dette forhold bør medtænkes i konkrete studier af klassifikationer. Forholdet mellem titel og post er delvist blevet fulgt op af en række forskere. Jeg vil ikke her gennemgå alle analyserne, men kort pege på en række pointer. 

		        Klassifikation af klasser på et subjektivt plan 

Svalastoga var som tidligere anført tilhænger af at bruge folks vurderinger af social status til at konstruere sociale strata. Et lignende projekt blev også gennemført i Frankrig af Boltanski og Thévenot i begyndelsen af 80'erne, men sigtet var at afklare problemet: 'at finde vej i det sociale rum'. Der var således et andet teoretisk udgangspunkt. Luc Boltanski havde samtidigt studeret den særlige franske gruppe cadres, hvor forholdet mellem klasse og kollektiv identitet blev analyseret ud fra forskellige politiske situationer i Frankrig. Boltanski og Thévenot undersøgte forholdet mellem individers mentale billeder af sociale klassifikationer og den sociale proces, der omhandler de offentlige definitioner af sociale grupper som man eksempelvis eksisterer i Danmarks Statistik, Socialforskningsinstituttet, Arbejdsmarkedsstyrelsen, universiteter, fagforeninger, Undervisningsminsiteriet, Arbejdsministeriet, Socialministeriet osv. Deres studie var baseret på et spil, hvor forskellige samfundsgrupper deltog. Der indgik flere forskellige former for spørgsmål, der skulle medvirke til at danne et mønster af svar. I hvilken grad er der overensstemmelse mellem de forskellige billeder, og hvis der er variationer, skyldes det så ulige viden om de etablerede institutioners klassifikationer og officielle labels (det vil sige navne på abejdskategorier, kollektivt-aftalte klassifikationer og statistiske taxonomier)? Undersøgelsen viste i hvor høj grad de forskellige grupper og personer er afhængige af officielle repræsentationer, som eksisterer i den sociale verden. Graden afhænger af agentes orientering i den sociale verden. Det kan f.eks. være en orientering for metalarbejdere knyttet til specifikke fagforeninger eller en orientering for agenter, der ofte optræder i medierne (ingeniører, doktorer, bestyrelsesformænd etc.). Således har de forskellige statslige taxonomier en ganske stor betydning, men med en vis variation for de forskellige grupper.

			En videnskab om klassifikationer

Der er således kamp om klassifikationerne uanset om det foregår i statslige-administrative enheder, eller om det foregår på legaliserede universitetsinstitutter. Der er et spil i gang om titler og i det hele taget om navngivning. Der er som nævnt f.eks. en kamp om benævnelsen for en folkeskolærer i Frankrig gennem at spille på om en lærer kaldes for instituteur eller enseignant. Der er især kamp om uddannelsestitler. Titler er garanteret og legitimeret af officielle tribunaler, og kan derfor virke som symbolsk kapital. I den forstand har staten monopolet til at udøve symbolsk vold. Bourdieu foretager analyser af forholdet mellem job og titel og skriver: 

	It is the symbolic scarcity of the title in the space of the names of professions that tends to govern the rewards of the occupation (and not the relationship between the supply of and demand for a particular form of labor) (Bourdieu 1985a: 733). 

Og der fortsættes:
 
	It is not the relative value of the work that determines the value of the name, but the institutionalized value of the title that can be used as a means of defending or maintaining the value of the work (Bourdieu 1985a: ibid.).

Det kan umiddelbart lyde provokerende at konkludere dette. Det er formentligt korrekt generelt set, men der er ingen tvivl om, at det i Frankrig i mange, mange år har været sådan, nemlig at der er præcis sammenhæng mellem titel og job med en relativ snæver margen. Det ser dog ud til, at denne tendens breder sig til også at omfatte arbejdsmarkedet i andre lande. I Danmark har man dog en selvforståelse af, at uddannelse rent faktisk også bør have kvalificerende og dannende elementer, således at det ikke udelukkende er formelle titler, der er på spil, garanteret af stat og uddannelsessystem, hvorfor der også fokuseres på indhold og form i de enkelte uddannelser. Det er formentlig med til at skjule, at det i mange sektorer og brancher er sådan, at det er titlerne, der spiller afgørende ind ved udvælgensen af personer til jobs, især i forbindelse med dominerende poster. Der er løbende kamp om hvilke titler, der garanteres og under hvilke vilkår. Dette princip er gældende for de forskellige sociale felter.

Disse kampe kan ses som klassifikationsstride mellem forskellige agenter og grupper, og når en videnskab om klassifikationer forsøges grundlagt, er det afgørende at tænke på forskellige forhold, der spiller ind, og som ligeledes påvirker de enkelte målinger. Hvad medfører det, når en videnskab om klassifikationer etableres ? Bourdieu forsøger at give et svar:

	This means that one cannot conduct a science of classifications without conducting a science of the struggle over classifications and without taking account of the position occupied, in this struggle over the power of knowledge, for power through knowledge, for the monopoly of legitimate symbolic violence, by each of the agents or groups of agents who are involved in it, whether they be ordinary individuals, exposed to the vicissitudes (omskiftelse) of the everyday symbolic struggle, or authorized (and full-time) professionals, which includes all those who speak or write about social classes, and who are distinguished according to the greater or lesser extent to which their classifications commit their authority of the State, the holder of monopoly of official naming, correct classification, the correct order (Bourdieu 1985a: 734).

På den ene side er den sociale verden defineret af fordelingerne af kapitalvolumen og struktur og på den anden side af de specielle karakteristika i de forskellige sociale felter. I de sociale felter er der til stadighed kamp om det, der skal gælde, om hvilke triumf-kort der så at sige skal være gældende. Der kan altid sættes spørgsmålstegn ved disse kort. I et hvert felt er der sådanne kampe om defintionen af de legitime principper for, hvordan det givne felt skal opfattes og opdeles. Det kan betyde et brud med doxa, der tager den ordinære opfattelse af et felt for givet. Doxa-begrebet er især blevet udfoldet i det sidste kapitel af Outline of a Theory of Practice (Bourdieu 1977a).

Her defineres et socialt univers eller felt som et sted for kampe, der hovedsageligt er struktureret af ortodoxa (de dominerende eller de 'gamle' i feltet) og af heterodoxa (de dominerede eller de unge i feltet), og doxa er så det underliggende i denne diskurs, altså det uudtalte, det som er taget for givet, det der ikke så ofte stilles spørgsmålstegn ved. Det er selve hovedprincippet for, hvordan det pågældende felt skal virke, hvilke regler og uskrevne regler der skal gælde. Det vil sige, at man f.eks. kan diskutere forskellige metoder til at organisere forhold på, eller hvordan ting skal gøres i praksis, men det er sjældent at det fundamentale grundlag tages op til diskussion, altså de grundlæggende spilleregler eller magtforhold, der er med til at strukturere feltet - i nogle tilfælde kan disse forhold være de vigtigste. Er det imidlertid sådan, at et felt mister troværdighed, eller i sidste ende den legitime ret til at definere feltet, kan doxa blive centrum i kampen. Følges disse analyser er det afgørende at medtænke disse klassifikationsstridigheder, når klassifikationssystemer bestemmes og evalueres. Hermed er det muligt at korrigere for hvad man i fysikken ville kalde for ’baggrundsstøj’. Det fører dog ikke til, at man kan rense stridighederne fra, men det kan måske tilstræbes for at undgå unødige fejltagelser og spekulationer.

				Del III	  

			Uddannelse og ulighed

Kapitel 10.  	Uddannelse som socialpolitik i staten

 	            			Indledning 

Med henblik på at analysere forholdet mellem Uddannelse og ulighed analyseres i det følgende en række emner relevant for dette område. Det lange og større perspektiv, er at sætte fokus på, at der i forbindelse med den sociale og kulturelle reproduktion af sociale klasser, eksisterer et uddannelsessystem, blandt andet for legitimt at tildele credentials, der er med til sikre reproduktionen af magtstrukturer i det danske samfund, eller sagt på en anden måde uddannelsesfeltet spiller sammen med magtfeltet for at udvide og sikre reproduktionen af professionelle embedsmænd.
Meget tyder på, at den sociale og kulturelle reproduktion stadigvæk er stabil. Dermed menes at personer med forskellig social oprindelse (samfundsklasse), ikke har de samme chancer for at gennemføre forskellige typer af uddannelse, som for eksempel lange videregående akademiske uddannelser. Børn af akademikere og lignende har fem gange så stor chance for at gennemføre en sådan uddannelse sammenholdt med børn af ikke-faglærte arbejdere. Den sociale sortering lever med andre ord i bedste velgående i velfærdsstaten Danmark. Trods tanken om at skolen og uddannelsessystemet som sådan er blevet ’demokratiseret’, på grund af mere lige chancer for at opnå forskellige uddannelsesgrader, efterhånden er mere rodfæstet i folks bevidsthed, virker skolen, faktuelt set…. som det fremmeste institutionelle maskineri til bekræftelse af sociale hierarkier i avancerede national-stater. Ikke ulig kirken i middelaldersamfundet leverer skolen en retfærdiggørelse for den bestående samfundsorden, et rationale for dens uligheder og det kognitive og moralsk grundlag for dens bevarelse….. (Wacquant 1993).
Set fra en politisk og økonomisk synsvinkel kan det synes uhensigtsmæssigt at det forholder sig sådan, idet man herved ikke maksimalt udnytter den potentielle skare af ’intelligente’ fra forskellige sociale positioner. I den forstand er den sociale sortering et ’samfundsmæssigt problem’, men set i lyset af just nævnede, er det måske en slags samfundsmæssig lov, der gør at den sociale sortering, trods utallige skolereformer, faktisk fortsætter. Grundlaget for den reproducerede sociale sortering skal findes i at kulturel kapital overføres i familien, og gennem de institutioner børnene frekventerer. Derfor er det vigtigt at medregne alle institutioner i denne proces, herunder også hvorledes arbejdsmarkedet optager mennesker med forskellige livsbaner (arbejdsdelings-logik).

Uddannelse har i mange århundreder, siden middelalderen, (jf.Boli/Ramirez 1986) været et middel for individer og sociale klasser til at sikre, varetage og udvide sociale interesser og forbedre deres position - set i lyset af opbygningen af et statsligt bureaukrati, idet denne krævede et stadig større korps af specialiserde eksperter (Weber 1978, II: 998-1003). Max Weber anså rationaliseringsprocessen af uddannelse og sortering for knyttet til udbygningen af en moderne stat, varetagende specielle opgaver og funktioner. I denne sammenhæng er det dog centralt være opmærksom på ikke at overestimere bureuakratiets og uddannelsessystemets tekniske funktioner i forhold til disses sociale funktioner (jf. Bourdieu/Passeron 1970: 205/1977: 167; Bourdieu 1989/1996: 375). 
Trods udviklingen af uddannelsessystemet i den vestlige verden i retning af masseuddannelse, har ’borgerskabet’ siden sidste del af det 19 århundrede søgt at begrænse størrelsen af uddannelsessystemet og skabt separate ’uddannelsesveje’ (denne trend er i nationerne forskellig), således at specielle uddannelser og skoler hovedsageligt var forbeholdt middel- og eliteklasserne, og andre ’alment’ lavere uddannelser primært var tænkt for de lavere klasser. Med hensyn til de almene uddannelser var det ikke muligt for de dominerende klasser at fastholde uddannelse som deres privilegium på grund af en stigende ideologi om at flere skulle have uddannelse, nationalisme, universalistisk individualisme sammenholdt med en voksende autonome stater. Disse træk var for kræftfulde for eliteklasserne, og det var således ikke muligt helt at undgå masseuddannelserne. Kun de specielle og ’øverste’ uddannelser (læs: ’nobilitetsuddannelser’) modstod massegørelsen (Boli/Ramirez 1986: 75). Uddannelse har historisk set dog haft differentierede betydninger i forskellige nationer. 

Uddannelsessystemet i Danmark anses for at være et decentralt system, i hvert op til 1970'erne, hvor friskoler, Folkehøjskoler m.fl har præget billedet af de danske uddannelsesmuligheder (jf. Margaret S. Archer. Social Origins of Educational Systems 1979: 423-472). Udviklingen af den almene uddannelse i Danmark ses af reformer af uddannelsessystemet (1814-, 1899- 1903-lovene og senere 1937- og 1958-lovene m.fl.). En endelig socialhistorisk analyse af det danske institutionaliserede uddannelsessystem foreligger dog ikke, men enkelte tiltag er foretaget i de senere år (se f.eks. Anders Mathiesen: ’Et kritisk socialhistorisk perspektiv på uddannelsespolitikken’, i: Social Kritik, 44, 1996: 46-68). I denne artikel fremhæves uddannelserne som sociale, historiske konstruktioner. Forskellige uddannelser kan opfattes som udsprunget af bestemte befolkningsgruppers historisk artikulerede 'behov' og interesser som svar på ændrede materielle livsvilkår. Det er først fra omkring år 1900 (jf. politisk parlamentarisme), at de fleste uddannelser i forskellig grad offentliggøres og legitimeres - i institutionel og økonomisk forstand. En oversigtsartikel i forhold til uddannelsestraditioner findes i en række rapporter og artikler (se f.eks. Jens Bjerg et al. Uddannelser i Danmark og deres pædagogiske teori, RUC, 2.udg., 1993 og ’Danish Education, Pedagogical Theory in Denmark and in Europe, and Modernity’, i: Comparative Education, vol. 31, 1, 1995: 31-47). I disse publikationer trækkes aspekter op i relation til konstitueringen og udviklingen af det danske uddannelsessystem. Forskellene mellem 1960’ernes og 1980’ernes forløb skitseres (Bjerg et al. 1995: 35). Disse publikationer viser, at det danske uddannelsessystem i hvert fald gennem 1980’erne er blevet mere statsligt styret, og dermed mindre decentralt, som Archer (1979) var inde på, eller i hvert fald mindre autonomt, og er dermed orienteret væk fra 1960'ernes erklærede bestræbelser på social lighed og demokratisering. Spørgsmålet er, hvorvidt og i givet fald i hvilken grad uddannelsessystemet i Danmark har været decentralt ? Det kan en nærmere socio-historisk analyse vise. Michael Youngs undersøgelse af Intelligensen som overklasse (The Rise of the Meritocracy 1958, 1961) peger på en social-historisk vigtig pointe, nemlig at: Den man giver embede er fra forrige århundrede skiftet fra protektion til kvalifikationer (1961: 19). Hermed sættes kvalifikationer i fokus, og mere formaliserede meriter (eller credentials?). Og det leder tankerne hen på problemet om hvorvidt det danske samfund er meritokratisk, mere end det er et egentligt klassesamfund eller anden form for samfund? Dette er det overordnede perspektiv for dette projekt. Dermed påtænkes det at sætte en sådan undersøgelse i relation til grundlæggende spørgsmål om sociale strukturer. Den engelske sociolog John H. Goldthorpe (1996b) peger på, at Youngs satiriske bog om meritokratiet (egt. elitestyre/præstationssystem), gav anledning til flere vigtige pointer for en grundvidenskabelig problemstilling om uddannelsessystemets position i samfundsstrukturen, men at det i dag snarere ’credentials’, det vil sige legitimationsskrivelser (eksamenspapirer), der er gældende.

			Uddannelse som økonomisk investering

Det hævdes i disse år fra økonomers og politikeres side, at uddannelse er en god investering i forhold til jobdestinationer, og at uddannelse generelt og især længerevarende uddannelse giver større chancer for job på arbejdsmarkedet sammenlignet med, hvis man ingen uddannelse havde. Fra politisk hold, især fra socialdemokratiet og de radikale venstres side, er man fokuseret på uddannelse til at løse ledighedsproblemet og andre afledte sociale og kulturelle problemer. Uddannelse skulle samtidig være en faktor der skulle bidrage til øget økonomisk vækst, målt i forhold til bruttonationalproduktet. Væksten skulle ifølge en række økonomiske teorier være med til at løse en række lighedsproblemer (jf. økonom i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, Henrik Hofman, i: Information maj 1996) og i det hele taget skulle uddannelse være en god investering (jf. Niels Buus Christensen Økonomisk Institut, Københavns Universitet, 1991). Der er dog økonomer, som hævder, at ikke alene mere uddannelse fører til bedre jobchancer, men at man ligeledes må inddrage overvejelser om øget løndifferentiering og lavere løn i forbindelse med indtrædelser på arbejdsmarkedet især i forhold til ufaglærte (jf. Torben Tranæs (Information 5/9-1996), diskuteret af Jacob Mollerup 5/9-1996; og jf. økonomiprofessor Nina Smith (flere steder); dette anfægtes dog af Frans Clemmesen, uligheden i økonomisk forstand ønskes ligeledes reduceret, da denne menes at være blokerende for vækst set i et internationalt perspektiv (Clemmesen/Hofman m.fl. Økonomiske Tendenser, Arbejderbevægelsens Erhvervsråd 1996: 73-79; se ligeledes i: Information 22/8-1996)). En undersøgelse om uddannelseskarrierer (Zangenberg/Zeuthen 1997), tyder på at visse typer af uddannelse er en god økonomisk investering. ’Bedre’ eksamener, også indenfor den samme uddanelse giver gennemsnitligt højere indkomster, f.eks. for cand.polit-uddannelse (se også Zangenberg/Zeuthen 1996: 582-583). 

			Uddannelse i det danske samfund

Samfundet ændres over tid. Det ses af mange forhold. Arbejdsmarkedet, mere generelt det sociale rum, og uddannelse (bl.a. gennem uddannelsesreformer) hører til de områder der ændres over tid. Det gælder også forholdet mellem uddannelse og arbejdsmarked. På hvilken måde ændres forholdet mellem arbejdsmarked og uddannelsessystemet? Det er et spørgsmål, der kan belyses på forskellig vis. Vi kan umiddelbart konstatere følgende karakteristika: Arbejdsstyrken er vokset, arbejdsløsheden er steget set over 30 år, antallet af uddannelsespladser er vokset etc. Siden begyndelsen af 1960’erne er både uddannelsessystem (især det videregående uddannelsessystem) og antallet/andelen af personer, som gennemfører en uddannelse vokset. Dels på grund af den stigende efterspørgsmål efter en anderledes uddannet arbejdskraft, dels på grund af den voksende stat; i en institutionel analyse betragtes uddannelse grundlæggende som en mekanisme til at indkorporere folk i en vestlig model for statsborgerskab, baseret på en kombination af statsliggørelse og individualisering (Rasmussen 1993), dels på grund af ønsket om øget lighed mellem forskellige sociale klasser. I en vis forstand var man i efterkrigstiden fra politisk hold interesseret i at kunne få gavn af den såkaldte intelligensreserve (primært fra ’arbejderklassen’) og dermed også øge den formelle lighed mellem forskellige klasser, dels på grund af en global international konkurrence landene imellem. 

  			     Varig og ændret ulighed 

Uddannelseseksplosionen er fortsat op igennem 1970‑1996. Flere og flere gennemfører i dag en uddannelse, om end der stadigvæk er 30 procent af en ungdomsårgang, som ikke får en uddannelse med erhvervskompetence. Spørgsmålet er, om uddannelsesvæksten har medført en stigende lighed mellem forskellige livsbaner, eller om det tværtimod er sådan, at uddannelsessystemet bidrager til/formidler en øget ulighed. Uddannelsesvæksten skal forstås både i forhold til uddannelsessystemet (mest frem til begyndelsen af 1980’erne) som i forhold til, at andelen i befolkningen med erhvervsfaglig og videregående uddannelse er stigende, jf. en sammenligning af ungdoms årgang mellem hhv. 1983/1994 (Uddannelse på kryds og tværs,  Undervisministeriet 1996) og af de 20‑64‑åriges fuldførte uddannelse 1986 og 1995 (jf. Uddannelse og kultur, Statistiske Efterretninger, oktober 1996:13).
På baggrund af den absolutte stigning i gennemførte uddannelser kunne man forvente en øget lighed mellem sociale klasser (se Munk 1999b). Undersøgelser i andre lande peger på den modsatte tendens, at der fortsat er en stor grad af ulighed i forhold til uddannelse (og social oprindelse) og den ’endelige’ position på arbejdsmarkedet. Der er en varig social reproduktion af klassernes ulige fordeling af livschancerne.
I Sverige ser det dog tilsyneladende anderledes ud med hensyn til afhængigheden af social oprindelse (Erikson 1996; Goldthorpe 1996b: 498; Jonsson 1993a, 1993b, 1996) og i Holland (Shavit/Blossfeld 1993). I et vist omfang spiller den sociale baggrund ind på uddannelse og uddannelsesgennemførelsesmuligheder, og dette tilskrives i nogen grad de store uddannelsesreformer og økonomiske reformer i efterkrigstidens Sverige. Man kunne forestille sig lignende forhold for Danmark, spørgsmålet er så, hvad det betyder for den endelige destination. Uddannelse er dog formidlet gennem social og kulturel oprindelse.
Det er – som tidligere påpeget - afgørende forhold at være opmærksom på forholdet mellem job og titel (Bourdieu/Boltanski 1975).
Det antages at uddannelseseksplosionen påvirker ’elitens’ forsvar af uddannelser og dermed senere positioner på arbejdsmarkedet. Det tænkes, at eliterne gennem strategier sender deres børn forskellige steder hen i overensstemmelse med forsøget på at forsvare deres positioner i samfundet som sådan, også jf. tidligere internationale analyser (Weber 1922/1978; Thurow 1972; Boyd 1973; Hirsh 1976; Bourdieu 1989/1996; Goldthorpe 1996a: 494, 1996b). Thurow er inde på, at udviklingen af en generelt bedre uddannet befolkning betyder, at mere ressourcestærke (fordelagtige) familier er under konstant pres til at foretage større investeringer i deres børns uddannelse, som en form for forsvarsforbrug (’defensive expenditure’), det vil sige en investering, der lige akkurat er nødvendig for bevare deres fordele. Således betragtet som et investeringsgode, er uddannelse, til en vis grad ’positionel’ (Hirsch 1976). Hvad der betyder noget, for så vidt angår tilbagevenden til arbejdsmarkedet, er ikke den totale størrelse af uddannelse, som agenter har, men størrelsen relativ til deres konkurrenter på arbejdsmarkedet. Generelt kan det summeres op til at sige (i andre lande; kun i nogen grad vist af SFI), at det både er de kulturelle forudsætninger/sociale forudsætninger (Bourdieu 1964-1989; Blossfeld/Shavit 1993: 6) og økonomiske forudsætninger (Blossfeld/Shavit 1993: 7), der muliggører uddannelsesforløb og positioner på arbejdsmarkedet.

   		        Uenighed i den sociologiske uddannelsesforskning

I en del undersøgelser har man dog ikke alene interesseret sig for at undersøge hvilke uddannelser, der har størst chance for at kunne besætte jobs i samfundet, men også undersøgt differentiering mellem de forskellige uddannelser, dels i forhold til rekruteringen til/frekventeringen af bestemte uddannelserne, dels i forhold til gennemførelse af kulturelt og socialt forskellige uddannelser. 
Jonssons analyser af svenske data fra perioden 1968/1974/1981/1991 viser, at klassesamfundet er den mest sandsynlige model der svarer overens med data. Korrelationen mellem uddannelse (E) og social position (D) er ikke overraskende. De andre relationer har relativ stor betydning som relationenen mellem uddannelse og social position, det vil sige sammenhængen mellem social oprindelse (O) og uddannelse (E) og social oprindelse (O) og social position (D), hvoraf den sidste relation at undervurderet i megen status-attainment-forskning (Jonsson 1993a: 102, 115: note 14), på den anden side synes social oprindelse ikke i samme grad at spille ind på uddannelsesmuligheder, svarende til andre lande  (jf. Shavit/Blossfeld 1993; Jonsson 1993b), sammenhængen mellem social oprindelse og uddannelse for Sverige synes at være af mindre betydning, og på den baggrund har Jonsson visse reservationer overfor Bourdieus teori om social reproduktion og kulturel reproduktion, idet der er målt mobilitet, generelt afvises teorien dog ikke, men de log-lineære modeller synes at vise visse nuance-forskelle (Jonsson 1993a: 103). Så på den ene side har ligheden i livschancer i termer af  relativ social mobilitet været begrænset, men der er sket en vis forsøgelse af ligheden, når det gælder valg af uddannelse (Jonsson 1993b: 102). Således anfægter Jonsson i Sveriges tilfælde tesen om, at sociale klasser i så høj grad benytter sig af en strategi, hvor økonomisk kapital konverteres til kulturel kapital  (jf. Bourdieu 1973, 1979). Jonssons studier viser, at baggrundsvariable som forældres kulturelle kapital (primært uddannelse) og klasseposition, ’community’ og køn betyder mindre. 
Dog er der tegn på, at relationen mellem oprindelse og uddannelse bliver endnu stærkere gennem overførsel af kulturel kapital i familierne (uanset den ændrede familiestruktur). Det har Broady og Palmes analyser af det svenske universitetssystem også vist, igennem de uddannelsesstrategier der eksisterer i forskellige grupper i det svenske samfund; disse grupper benytter deres kulturelle kapital til at føre deres uddannelsesstrategier ud i livet, hvor internationalisationen af samfundet medreflekteres (Berg/Broady/Palme 1995: 152-160). Det er interessant nærmere at undersøge for Danmark om lignende forhold gør sig gældende, eller om Danmark på dette punkt mere minder om lande som Tyskland, Frankrig m.fl.
En række franske forskere fra INSEE mener, at der er belæg for at sige, at La reproduction gennemgående viser, at det meritokratiske samfund er gældende, da det primært er uddannelse, der afgør destinationen (Goux/Maurin 1995). Således skulle den sociale oprindelse ikke spille ind. Denne antagelse eksisterer blandt en del stratifikationsforskere, men holder ikke. Det fremgår både af La reproduction (1970/1977/1990: 90, 155-156, 167, 176) og af La distinction (1979/1986: 110), som der ikke refereres til.

	This implies that there is a strong correlation between social positions and the dispositions of the agents who occupy them, or which amounts to the same thing, the trajectories which have led them to occupy them, and consequently that the modal trajectory is an integral part of the system of factors constituting the class.

Således er det snarere klassesamfundet, der eksisterer, som vist ovenfor i figuren, men som vi var inde på, er der ikke tvivl om, at klasser i forhold til klasserelationer i det sociale rum. Det ses åbenbart fra de mange videnskabelige undersøgelser, at meriter og credentials virker afgørende ind på den sociale position gennem uddannelse, men i nogen tilfælde opnås attraktive positioner uden uddannelse. Så kan man dog spørge, hvor de nuværende europæiske og andre samfund er på vej hen, for så vidt angår arbejde og sociale positioner. For ser man på politikkerne der stræbes efter at blive etableret, ser det ud som om, at man vil satse at uddannelse skal være forudsætningen for langt de fleste positioner og for til syvende og sidst at undgå social eksklusion.

			Komparativt perspektiv på uddannelse

Der har igennem de senere år i flere internationale komparative studier været fokus på sammenhænge mellem social klasse, mobilitet og eliteuddannelser. Der er stærke tegn på, at der sammenhæng mellem uddannelser taget ved bestemte institutioner og jobchancer på arbejdsmarkedet i mange industrialiserede nationer Japan, England, USA (og Tyskland) (jf. Ishida 1993: 135, 144-148; Ishida/Müller/Ridge 1995). Det er helt klart, at virksomheder i Japan rekruterer deres medarbejdere efter hvilken uddannelsesinstitution de har taget eksamen ved. De mest ‘prestigefyldte’ universiteter i Japan danner grundlag for ansættelser i både virksomheder og offentlige institutioner. Kandidater fra symbolsk fattigere uddannelser har end ikke en chance i forhold til jobinterviews og eksaminationer. Det samme gælder i høj grad i England, hvor universiteter i Oxford og Cambridge giver ophav til mange klassepositioner (Ishida 1993: 13, 136). I Sverige er billedet i forhold til forholdet mellem eliteuddannelser og social klassepositioner ikke helt så klart og veldokumenteret. Nogle forskere har henvist til, at der ikke eksisterer privatskoler, og at der derfor formentlig heller ikke er tale om sammenhænge mellem muligheder på arbejdsmarkedet og eliteuddannelsesinstitutioner (Erikson/Jonsson 1996 (ed.)). På den anden side er der rekonversionsstrategier på spil blandt svenske högskolastuderende (Berg/Broady/Palme 1995), og derudover er der livsbane-muligheder gennem organisationsveje.

Når forhold mellem uddannelse, arbejdsmarked, social position, mobilitet og klasseformationer analyseres, er det både som Bourdieu og Goldthorpe (Goldthorpe 1987; Ishida 1993; Sørensen 1991; Esping-Andersen 1993) afgørende at forstå mobilitet i forhold til de markeder eller felter. Mobilitet defineres i relation til klasseformationer. Individer er lokaliseret indenfor en struktur af interrelaterede sociale kollektiviteter, markeder og produktionsrelationer. Social mobilitet betragtes som individers bevægelser, involverende afgang og ankomst til vidt forskellige social kollektiviteter. Som flere sociologer er inde på, kan det diskuteres i hvilken grad klassebegrebet kan fastholdes når mobilitet og livsbaner ønskes studeret over tid (Esping-Andersen (1993: 225ff.), Sørensen (1991), Bourdieu (1979-1996)). Esping-Andersen (1993) mener eksempelvis dog, at Sørensen (1991) er for statisk i sin analyse af udbytnings- og ulighedrelationer. Refererende til Godthorpe-traditionen (Erikson/Goldthorpe (1992); Goldthorpe 1987) peges der på den dynamiske opfattelse af klasse-begrebet, hvilket essentielt vil sige, at der eksisterer kræfter, som systematisk strukturerer kollektive livschancer, og på den måde skaber klasser. Så selvom der igennem dette århundrede er foregået industrialisering, udbygning af uddannelsessystem osv., at der til stadighed sociale uligheder. Water har en perspektiverende artikel om klassebegrebet set i forhold til Webers, Marx' og en funktionalistisk tilgang (bl.a Durkheim), hvor begrebet om credentials placeres (Water 1991). Det er indlysende at disse tre klassiske sociologers vinkler kan inddrages, da både kamp-, materialitets- og de social morfologiindgangen er afgørende for at forstå sammenhænge mellem kollektiver livsbaner og samfundsstrukturer.

			Udvikling af analysemodeller

For nærmere at analysere sig frem til forskelle og ligheder med hensyn til social oprindelse, uddannelse og jobdestinationer, er det afgørende teoretisk at udvikle analysemodeller, der mere præcist og nuanceret kan tage højde for mobilitetsstrømme og kollektive livsbaner. For hvad gemmer der sig bag de mange ændringer i forhold til andelen der gennemfører en uddannelse ‑ på forskellige uddannelser. Det drejer sig om at undersøge forholdet mellem social oprindelse (primært målt ved forældres profession) - samlet uddannelse, inklusiv forskellige former for voksenuddannelse - og social position (job på arbejdsmarkedet i forskellige virksomheder/arbejdssteder). For givne kohorter i nærmere defineret tidsrum undersøges chancerne mellem de tre afgørende led: social baggrund (oprindeligt klassetilhørshorhold), uddannelseskompetencer og destination, og dermed ligeledes social mobilitet, fluditet og cirkulation (taget højde for strukturelle ændringer af erhvervsfordelingen i Danmark). Det undersøges hvilke effekter uddannelse har på besættelse af endelige jobdestinationer, denne relation kontrolleres for social oprindelse, tid (kohorte), køn og alder - og en variabel, der signifikant kan måle symbolske forskelle (familiestruktur). For at analysere sig frem til forskelle og ligheder med hensyn til social oprindelse, uddannelse og jobdestinationer, er det afgørende, teoretisk, at udvikle analysemodeller, der mere præcist og nuanceret kan tage højde for mobilitetsstrømme og kollektive livsbaner. For hvad gemmer der sig bag de mange ændringer i forhold til andelen der gennemfører en uddannelse - på forskellige uddannelser. Der tages højde for den specifikke uddannelsesprofil for den enkelte person, således at man skelner mellem de forskellige uddannelser. 

Kapitel 11. 	Arbejdsmarked, marginalisering, uddannelse og mobilitet
					 
Spørgsmålet er om stigningen i uddannelsesfrekvensen ikke er differentieret og ulige, og om der forsat er tale om en stor marginalisering, hvad angår arbejdsmarkedet (Olaf Ingerslev/Lisbeth Pedersen. Marginalisering i 1990 til 1994, SFI 1996). Denne undersøgelse viser, at når et ind ivid først er røget ud af arbejdsmarkedet og havnet i gruppen af marginaliserede (defineret som dem, der har været arbejdsløse i mere end tre år mere end 70 pct. af tiden). Undersøgelsen fra 1994 viste, at der var 255.000 personer, som stort set ikke havde haft arbejde de forudgående tre år. Blandt de marginaliserede fra 1990 var 50 pct. i den samme situation i 1994. Af de andre 50 pct. var 11 pct. kommet på arbejdsmarkedet (fast fuldtidsarbejde), 9 pct. var på varig offentlig forsørgelse (førtidspension og efterløn), 27 pct. var løst tilknyttet arbejdsmarkedet. Uanset at der igennem de sidste 2-3 år er kommet flere i arbejde, er flere og flere mennesker på offentlig ydelse (målt frem til 1994). En anden registerbaseret undersøgelse viser, at den sociale arv ligeledes gælder parametren arbejdsløshed (Mogens N. Christoffersen Opvækst i arbejdsløshed SFI 1996). På den baggrund kunne det antages, at der godt nok er en procentvis stigning i andelen af gennemførte uddannelser, på den anden side er der stærke indikatorer på, at fordelingen af sociale positioner fortsat er meget skæv.

			      Kurser og arbejdsløshed

En række undersøgelser af kursuseffekt er foretaget af Center for Arbejdsmarkeds- og Sociale Analyser (Anne M. Jensen/Peter Jensen. The Impact of Labour Market Training on the Duration of Unemployment, Centre for Labour Market and Social Research, Aarhus 1996 [Göteborg 9-11 May 1996]) og af Socialforskningsinstituttet (Klaus Langager. Ledige på kursus. Effekter af specialarbejderstudier vurderet ved et eksperiment, SFI, 1996:9/Ledige på kursus - hvad er effekten?, i: Social Forskning, nr.2 1996: 6-7; Indsatsen over for de forsikrede ledige, evaluering af arbejdsmarkedsreformen I, SFI, 1997; Ole Gregersen Virksomhedernes brug af arbejdsmarkedsuddannelserne, SFI, 1997). Førstnævnede undersøgelse omhandler effekter med hensyn til AMU-kurser i perioden 1981-1987. Det drejer sig om to effekter af arbejdsmarkedtræning (AMU-kurser), der betragtes hver for sig: indflydelsen på varigheden af efterfølgende arbejdsløshedsperiode (duration of subsequent unemployment spells), og indflydelsen på sandsynligheden for efterfølgende at indtræde i arbejde for undergruppen der forlader arbejdsløshed gennem at følge AMU-kurser. Disse forskellige effekter blev analyseret ved at estimere konkurrerende risiko-modeller og binomial logit-modeller. Resultaterne af de estimerede varighedsmodeller indikerer, at deltagelse i AMU-kurser formindsker den forventede arbejdsløshedsvarighed, hvis en arbejdløshedsperiode succesfuldt ender med et nyt job, men forøger den forventede arbejdsløshedsvarighed, hvis individet går tilbage til den tidligere arbejdsgiver. Den første effekt er som forventet, da AMU-kurset øger ‘human capital’-niveuaet for individet. Imidlertid er den totale effekt med hensyn til transitionen mellem arbejdsløshed og arbejde af mindre betydning (neglisabel). Generelt er der kun kort-tids effekter af AMU-kurser på arbejdsløshedsvarigheden. Det kan måske forklares med, at AMU-kurserne netop er af meget kort varighed. På den anden side fandt Aarhusforskerne en positiv lang-tids effekt på arbejdsløshedsvarigheden for kvinder, som vender tilbage til en tidligere arbejdsgiver. Den kvantitativt mest markante effekt af deltagelsen i AMU-kurset er fastholdelsen af deltagelse. I den anden del undersøgte man om AMU-kurser lettede overgangen mellem arbejdsløshed til arbejde. Man analyserede sandsynligheden for at få et job henimod slutningen af kurset, følgende arbejdsløshedsperioden. Distinktionen var arbejde/ikke-arbejde. Effekterne af varigheden af tidligere arbejdsløshedsperioder for mulighederne at indtræde i arbejde er insignifikante for både mænd og kvinder. Dette indikerer, at længden af arbejdsløshedsperioden ikke influerer på den efterfølgende arbejdsmulighed for et individ, som har deltaget i et AMU-kursus. Kursus-koefficienterne er ligeledes insignifikante.

Undersøgelsen fra SFI (1996) viser, at kursusdeltagelse ikke giver nogen effekt med hensyn til jobsituationen på arbejdsmarkedet sammelignet med personer, som ikke har deltaget i specialarbejder kurser. Kursisternes ledighedsomfang blev ikke reduceret som følge af deltagelsen på et AMU-kursus. Tilsvarende viser det sig, at ikke-deltagere har været i arbejde i længere tid efter kursus-forløbet end kursisterne (apropos risikotid). Generelt klarer ikke-deltagerne sig således lige så godt på arbejdsmarkedet som kursisterne. Undersøgelsen viser ligeledes, at personlige baggrundsforhold som køn, alder, uddannelse og erhvervserfaring mv. ikke har selvstændig betydning for, hvorledes det går kursisterne i forhold til ikke-deltagere. En anden tilsvarende undersøgelse (SFI 1997) om forsikrede ledige der akitiveres fra SFI (1997) viser, at aktiveredes (delperiode 1 og 2) deltagelse i kurser på AMU-centre, tekniske skoler samt øvrige højskoler (oplysningsforbund og private kurser) har en sigfikant positiv effekt på den efterfølgende bruttoledighed. Dette synes ikke være tilfældet for deltagelse i kurser på højskoler og daghøjskoler. En analyse for forskellige grupper af aktiverede (mænd/kvinder, forskellige aldersgrupper) viser, at der generelt kun er begrænset forskel på, hvorledes foranstaltningerne virker for kvinder og mænd. Uanset deltagernes alder reducerer langt de fleste foranstaltninger den efterfølgende bruttoledighed signfikant. Aktiveringstilbud synes dog generelt at større effekt for de 30-49-årige end for de under 30-årige hhv. de over 50-årige.
	       Registerbaserede undersøgelser af mobilitet og uddannelse

En af de relativt få registerbaserede undersøgelser der er udarbejdet for danske forhold med hensyn til social mobilitet på arbejdsmarkedet, jobchancer og uddannelse, er ‘Institutions and Occupational Class Mobility: Scaling the Skill Barrier’ (Esping-Andersen/Rohwer/Leth Sørensen 1994). Opadstigende mobilitet på arbejdsmarkedet blev undersøgt. Hovedspørgsmålet var om velfærdsstaten frembringer muligheder for opadstigende mobilitet, som (betragtes) relativt uafhængigt af uddannelses og færdighedsbarrierer. Der argumenteres for, at Danmark er ét interessant testcase, fordi det deler, med Tyskland, et erhvervsuddannelsessystem, som ofte beskyldes for at forhindre mobilitet, og for at generere rigiditet på arbejdsmarkedet. De empiriske undersøgelser viser, at der i det danske tilfælde er bemærkelsesværdig størrelse af opadstigende mobilitet, som ikke kan forklares med uddannelse eller erhvervstræning. Esping-Andersen m.fl. bemærker dog i deres konklusion, at undersøgelsen bør retestes. Analyserne viser sammenfattende, at der mellem Danmark og andre nationer ikke er store forskelle med hensyn til opadstigende social mobilitet. Generelt er denne mobilitet forbundet med ‘educational attainment’. Hvad der er interessant i Danmark, er, at der er en større sandsynlighed for opadstigende mobilitet for ufaglærte fra servicesketoren. De skriver:

	While education as such is an important pre-condition for scaling the skill-barrier, it is nevertheless clear that for all persons, including the uneducated, in unskilled service, there is a markedly higher chance of making upward class-move. Hence, it is obviously not the case that education matters less in Denmark than elsewhere (Esping-Andersen/Rohwer/Leth Sørensen 1994: 130). 

Der summeres flere påstande/resultater i denne undersøgelse som nærmere undersøges (IDA-basen er af Leth Sørensen nærmere beskrevet i en artikel i Dansk Sociologi).

En anden registerbaseret undersøgelse om forholdet mellem uddannelse og arbejdsmarked er foretaget af Groes m.fl. (1996). De har set på flere aspekter. De har regnet på jobsandsynligheder for forskellige typer af uddannelse for 1996-2010, samt faktiske job/uddannelsesrelationer for perioden 1948-1995 for blandt andet lang videregående uddannelser (LVU). Undersøgelsen skelner mellem LVU, MVU, KVU, faglærte og ufaglærte. Deres fremskrivninger af udviklingen på arbejdsmarkedet baseres på separate fremskrivninger af udbudet af arbejdskraft fordelt på uddannelser og efterspørgslen fordelt på erhverv. En del tyder på, at det er det uddannelser gennemført i det ordinære uddannelsessystem, der giver de bedste chancer i forhold til jobdestinationer. Der er dog noget der peger i retning af (jf. fremskrivninger foretaget af AKF, Groes 1996 m.fl.), at der langt fra er lige gode udsigter for de forskellige erhvervsuddannelser og for de enkelte uddannelser i det videregående uddannelsessystem. Eksempelvis er sandsynligheden for at få job i 2010 bedst for sundshedsuddannelserne og mindre god for de tekniske uddannelser. Det er dog ikke alene interessant at undersøge hvilke uddannelser, der har størst chance for at kunne besætte jobs i samfundet, men også at undersøge differentiering mellem de forskellige uddannelser, dels i forhold til at frekventeringen af bestemte uddannelserne, dels i forhold til gennemførelse af kulturelt og socialt forskellige uddannelser. Det bemærkes i undersøgelsen at andelen af unge som gennemfører en erhvervs- eller videregående uddannelse, ser ud til at være stagneret omkring (men ser ikke ud til at holde, jf. statistik fra Danmarks Statistik og Undervisningsministeriet). De konkluderer på baggrund af fremskrivninger, at der vil blive tale om mangel på arbejdskraft i forhold til mange uddannelsesgrupper (negative procenter for arbejdsløshed, jf. tabel 6.2 i: Groes m.fl. 1996: 94). Det gælder især uddannelser indenfor sundhed og personlig omsorg. Denne undersøgelse er interessant at studere nærmere, da den viser overordnede tendenser for forholdet mellem arbejdsmarked og uddannelsesgrupper, herunder tid og alder. Imidlertid er der ingen sammenkædning med geografi, social oprindelse, mobilitet, ulighedsproblemer - i det hele taget sociale differentieringsprocesser - udover påpegningen af, at der stadigvæk vil være en del faglærte og især ufaglærte uden arbejde i år 2000 og i år 2010. Man kan på den baggrund forestille sig en fortsat marginalisering af bestemte grupper, selvom Esping-Andersen/Rohwer/Leth Sørensens undersøgelse viste, at der i forhold til ufaglærte m.fl. er en større ‘fleksibilitet’ på det danske arbejdsmarked - også set i forhold til opadstigende social mobilitet. På den baggrund er det relevant yderligere at sætte fokus på agenternes rekonversionsstrategier i forhold til uddannelse og dermed arbejdsmarked.  

				Afslutning 
I det følgende opstilles en række teser, især udarbejdet på baggrund af kapitel 10 og 11:
Tese 1:   Valg og gennemførelse af uddannelse afhænger stadigvæk i vid udstrækning af social oprindelse og køn. Det er dog vist, at når først en person er optaget på en uddannelse, så er gennemførelsessandsynligheden den samme taget højde for oprindelsesklasse og forudsat at gennemsnitskarakteren er den samme. Valg og ’fravalg’ af uddannelse betinges tydeligvis stadigvæk af social oprindelse.
Tese 2:   Uddannelsesmuligheder er i et vist omfang uafhængigt af social oprindelse; det er i nogen grad op til de enkelte individer at arbejde intensivt for gennemførelse af uddanelse
Tese 3: Uddannelse giver alt andet lige større livschancer, chancer for job på arbejdsmarkedet og mobilitet; nuancering: nogle typer af uddannelse medfører større livschancer. I Danmark er effekten af højere uddannelse på social klasse afhængig af den institution, der giver uddannelsesgraden.
Tese 4: Trods at uddannelse spiller en meget vigtig faktor i langt de fleste vestlige lande, eksisterer der også muligheder for personer med relativt lidt uddannelseskapital. På arbejdsmarkedet rekrutteres ikke udelukkende gennem livsbaner og individer med bestemte uddannnelser men også via andre forhold.
Tese 5: Effekten af uddannelsescredentials på social klasseposition er større end i f.eks. England og Frankrig, men måske på linje med Sverige og Japan. Der er dog forskelle mellem uddannelsescredentialer i hhv. Danmark, Sverige og Japan.
Tese 6:  Påvirkningen af uddannelsesgrader er større end effekten af social oprindelse i forhold til social position i det danske samfund. Præstationer kan spille mere ind på klasse placering end social oprindelse gør det (set over tid).
Tese 7:  I Danmark er effekten af højere uddannelse på social klasse afhængig af den institution, og mere specifikt uddannelse, der giver uddannelsesgraden. Effekten af den uddannelsesgrad har i rimelig grad betydning for muligheder for arbejdsmarkedet. Uddannelsens betydning afhænger af ‘den symbolske værdi’. Gennem personers og gruppers strategier forsvares og udbygges deres positioner, blandt andet på grund af en stigende inflation i uddannelsesgraderne og –titlerne (tænk eksempelvis ph.d-graden).
Tese 8:   Uddannelsesgraden spiller en langvarig rolle i forhold til muligheder i samfundet, både i forhold til det første job på arbejdsmarkedet og senere jobs i livsløbet. Dog delvis medieret af sociale kontakter og arbejdsmarkedskapital (i nogen grad til forskel fra det franske, engelske og japanske samfund).
Tese 9:  Effekten af uddannelsescredentialer er langvarig, dog med en vis variation henover felter (virksomheds- og arbejdmarkedsfelter), sådan er der en vis forskel mellem sektorer og segmenter. En vis effekt over tid kan forventes af flere gennemførte videregående uddannelser
			Litteraturoversigt (anvendt litteratur)

Med hensyn til artikler er det forsøgt at angive både volume nummer og nummer samt sidetal i det omfang det har været muligt. [ ] angiver det oprindelige udgivelsesår og eventuelt sted. 
( ) angiver supplerende oplysninger om referencen. 

Abrams, Philip. ’Notes on the Difficulty of Studying the State’, i: Journal of Historical Sociology, vol. 1, nr. 1 1988: 58-89 [1977].
Ahrne, Göran. ’Class and Society: A Critique of John Goldthorpe’s Model of Social Classes’, i: John H. Goldthorpe. Consensus and Controversy, ed Clark/Modgil/Modgil, London: The Falmer Press 1990: 65-76 (diskussion med Marshall 1990).
Andersen, Bjarne Hjorth. ’Tilløb til livsformsanalyse på grundlag af kvantitative data’, i:
	Dansk Sociologi, nr.2, 1991: 21-35. 
Andersen, Bjarne Hjorth. Kan man spørge mennesker om deres livsform ? - i surveys vel at mærke!, København: Socialforskningsinstituttet, rapport 93:4, 1993.
Andersen, Erling B. ’Comment’ (Goodman), i: Journal of the American Statistical Asso-
	ciation (JASA), vol. 86, nr. 416, dec 1991: 1111-1112.
Andersen, John. 1998. ’Stratifikation, integration og eksklusion’, i: Sociologien om velfærd - gensyn med Emile Durkheim, København: Roskilde Universitetsforlag, pp. 186-211.
Asplund, Johan. Essä om Gemeinschaft och Gesellschaft, Göteborg: Bokförlaget Korpen
	1991.
Becker, Gary S. Human Capital, New York: Columbia University Press 1964.
Bendix, Reinhard/Lipset, Seymour M. (éd.). Class, status and power. Social stratification in comparative perspective, London: The Free Press of Glencoe/Routledge & Kegan Paul [1953] 2. udg. 1966 (udvalgte dele).
Benzécri, Jean-Paul. ’Statistical Analysis as a Tool to Make Patterns merge from data’ i:
Methodologies of Pattern Recognition, ed S. Watanabe, New York: Academic Press 1969: 35-74.
Benzécri, Jean-Paul. ’Comment’ (til L.A Goodman 1991), i: Journal of the American
	Statistical Association (JASA), vol. 86, nr. 416, dec 1991: 1112-1115.
Benzécri, Jean-Paul. Correspondence Analysis Handbook New York: Marcel Dekker 1992.
Berner, Boel. Om kunskap som upptäckt och konstruktion. En diskussion av Bachelard-
	traditionen inom epistemologi och vetenskapshistoria, Lund 1972 (1981). Stencil. 
Bertaux, Daniel. ’Sur l'analyse des tables de mobilité sociale, i: revue française de sociologie, vol. X, 1969: 448-490.

Bertaux, Daniel. ’Social Genealogies Commented On and Compared: An Instrument for
Observing Social Mobility Processes in the "Longue Durée"’, i: Current Sociology, vol. 43, nr. 2/3, Winther 1995: 69-88.
Bertaux, Daniel/Thompson, Paul. ed. 1997. Pathways to Social Class, A Qualitative
	Approach to Social Mobility, Oxford: Clarendon Press.
Bishop, Yvonne/Fienberg, Stephen/Holland, Paul. Discrete Multivariate Analysis: Theory and Practice, Cambridge/Massachusetts: The MIT Press 1975.
Blackburn, Robert M./Prandy, Kenneth. ’The Reproduction of Social Inequality’, i:
	Sociology vol. 31, nr.3, pp. 491-509, 1997.
Blau, Peter M./Duncan, Otis Dudley. The American Occupational Structure, New York: John Wiley & Sons, 1967 (med Andrea Tyree).
Blau, Peter M. ’Structures of Social Positions and Structures of Social Relations’, i: Theory Buildning in Sociology, ed.: Jonathan Turner, London: Sage Publications 1989: 43-59.
Bloor, David. Knowledge and Social Imagery, London: Routledge/Kegan Paul 1976.
Blossfeld Hans-Peter/Hamerle, A./Mayer, Karl-Ulrich. Event History Analysis: Statistical and Application in the Social Sciences, Hillsdale: NJ: Lawrence 1989 (udvalgte dele).
Boje, Thomas. ’Segmentation and mobility: an analysis of labour market flows on the
	danish labour market’, i: Acta Sociologica, vol. 29, nr.2, pp. 171-178, 1986.
Boli, John/Ramirez, Francisco O. ‘World Culture and the Institutional Development of Mass Education’, i: Handbook of theory and Research for the Sociology of Education, London: Greenwood Press, 1986: 65-90
Boltanski, Luc/Thévenot, Laurent.’Finding one’s way in social space’, i: Social Science Information, vol. 22, nr. 4/5, 1983: 631-680.
Boltanski, Luc. ’La dénonciation’ i: Actes de la recherche en sciences sociales, 51, mars
	1984: 3-40 (sammen med Yann Darré/Marie-Ange Schiltz)
Boltanski, Luc. ’How a social group objectified itself: "Cadres" in France’, 1936-45, i: Social Science Information, vol. 23, nr. 3, 1984: 464-492.
Boltanski, Luc. The making of Class "Cadres" in French Society, Cambridge: Cambridge
	University Press [1982] 1987.                                                 
Bottomore, Thomas B. Elites and Society, Middelsex: Penguin Books Ltd, 1964 (gop. 1982).
Boudon, Raymond. Mathematical Structures of Social Mobility, Amsterdam: Elsevier
	Scientific Publishing Company 1973 
Boudon, Raymond. Education, Opportunity, and Social Inequality, New York: Wiley 1974.
Boudon, Raymond. ’A Model or the Analysis of Mobility Tables’, i: ed. H.M. Blalock
	el al, Quantitative Sociology, New York: Academic Press, pp. 511-527, 1975.
Bourdieu, Pierre. ’La Transmission de L’Héritage Culturel’, i: darras, le partage des
	bénéfices, Paris: Les Éditions de Minuit 1966: 383-420.
Bourdieu, Pierre. ’Cultural Reproduction and Social Reproduction’ i: Knowledge, Education and Cultural Change, ed. Richard Brown, London: Tavistock Pub. [1970] 1973: 71-112 (oversat til: Kulturell reproduktion och Social reproduktion, i: Jämlikhetsmyt och klassherravälde, ed Svante Lundberg et al, Lund: Bo Cavefors Bokförlag, 1977).
Bourdieu, Pierre. ’Avenir de classe et causalité du probable’, i: revue française de sociologie, vol. XV, nr.1 jan-mar 1974: 3-42.
Bourdieu, Pierre. La distinction, critique social du jugement, Les Editions de Minuit, 1979, 2.ed. 1982/oversat til: Distinction: A Social Critique of the Judgement of Taste, London: Routledge and Kegan Paul [1984] 1986.
Bourdieu, Pierre. ’The Social Space and the genesis of Groups’, i: Theory and Society, vol. 14. nr 6. New York/Collège de France 1985a: 723-744.
Bourdieu, Pierre. ’The Forms of Capital’ i: Handbook for the Sociology of Education, ed.
	J.G. Richardson, New York: Greenwood Press, 1986: 241-258.
Bourdieu, Pierre. ’What Makes a Social Class?’, Berkeley Journal of Sociology, vol. 32,
	 1987a: 1-18.
Bourdieu, Pierre. ’Den biografiske illusion’ [oversat fra Actes de la recherche en sciences
 sociales, nr. 62/63, juin 1986: 69-72] i: kontext, politisk revy, nr. 52, 1988a: 39-45 (gengivet i: Social Kritik, nr. 36, april 1995: 32-38).  
Bourdieu, Pierre. La Noblesse d'État, Grandes Ecoles et esprit de Corps, Paris: Les Editions de Minuit 1989 (oversat til: State Nobility, Cambridge: Polity Press 1996).
Bourdieu, Pierre. In Other Words [oversat fra Choses dites Paris: Les Editions de Minuit
	1987] Cambridge: Polity Press 1990. 
Bourdieu, Pierre/Boltanski, Luc/de Saint Martin, Monique. ’Les Stratégies de reconversion: Les classes sociales et le système d’enseignement’, i: Information sur les sciences sociales, vol. XII, nr. 5, oct., 1973: 61-113.
Bourdieu, Pierre/Passeron, Jean-Claude. Reproduction in Education, Society and Culture, [La 
	reproduction Paris 1970], London: Sage Publications 1977 (2.udg. 1990).		
Bourdieu, Pierre/Boltanski, Luc. ’Changes in social structure and changes in the demand for education’, i: Comtemporary Europe. Social Structures and Cultural Patterns, ed.
	S. Giner/M. Scotford Archer, London: Routledge & Kegan Paul 1978: 197-227 (delvist oversættelse af Bourdieu/Boltanski/de Saint Martin 1973).
Bourdieu, Pierre/Boltanski, Luc. ’Titel och Ställning. om förhållandet mellan produktionssy-
stemet och reproduktionssystemt’ [oversat fra titre et le poste: rapports entre le système de procution et le système de reproduction, i: Actes de la recherche en sciences sociales, nr. 2, mars 1975: 95-107], i: Kultur och utbilding, ed Donald Broady et al, Stockholm: UHÄ/foU, 1985: 105-119 (findes også på engelsk: The Educational system and The Economy: Titles and Jobs [1977], i: French Sociology, ed Charles Lemert, New York: Columbia University Press 1981: 141-151).
Bourdieu, Pierre/Chamboredon, Jean-Claude/Passeron, Jean Claude. The Craft of Sociology,  [opr. Le métier de sociologie Paris: Moudas: 1968 og 2.udg 1973], Berlin 1991
Bourdieu, Pierre/Wacquant, Loïc. An Invitation to Reflexive Sociology. Cambridge: Polity Press 1992 (fransk parallel udgave 1992, dansk: Refleksiv Sociologi, København:
	Hans Reitzels Forlag 1996).				
Bourdieu, Pierre et al. Centrale tekster inden for sociologi og kulturteori, ed Callewaert/
	Munk/Nørholm/Petersen, København:Akademisk Forlag 1994 (4. oplag 1998).
Boyd, David. Elites and their education, Windsor: NFER Pub, 1973.
Bjerg, Jens et al. Uddannelser i Danmark og deres pædagogiske teori, RUC, 2.udgave, august 1993 (32-A4-sider, delvist i Nordisk Pedagogik, nr.2 1994)
Breiger, Ronald. ’Introduction: on the structural analysis of social mobility', i: Social mobility and social structure, ed Ronald L. Breiger, Cambridge: Cambridge University Press 1990: 1-23.
Breiger, Ronald. ’Intermediate classes and social structure’, i: Social mobility and social
structure, ed Ronald L. Breiger, Cambridge: Cambridge University Press 1990: 225-244.
Broady, Donald/de Saint Martin, Monique/Palme, Mikael ed. 1995. Les Élites - formation, reconversion, internationalisation (Colloque de Stockholm 24-26 septembre 1993), Centre de sociologie de l'éducation et de la culture, École des Hautes Études en Sciences Sociales, Paris/Forskningsgruppen för utbildnings- och kultursociologi, Lärarhögskolan, Stockholm.
Broom, Leonard/Jones, Frank Lancaster. ’Father-to-son Mobility: Australia in Comparative Perspective’, i: The American Journal of Sociology, vol. 74, nr.4 jan 1969: 333-342.
Callewaert, Staf. 1996. ’Pierre Bourdieu’, i: Klassisk og moderne samfundsteori, København: Akademisk Forlag, pp. 330-348 (findes på engelsk i: Callewaert, Education, Society and Curriculum 1998).
Callewaert, Staf. 1997. Bourdieu-studier, Forskningsnoter, Københavns Universitet: Institut for Filosofi, Pædagogik & Retorik, København.  
Capecchi, Vittorio. ’Problèmes méthodologies dans la mesure de la mobilité sociale’, i:
	Archives Européennes de sociologie, vol. VIII, nr. 2, 1967: 285-313.
Carlsson, Gösta. Social Mobility and Class Structure Lund: CWK Gleerup 1958.
Carlsson, Gösta. ’Sorokin’s Theory of Social Mobility’, i: Pitirim A. Sorokin in Review, ed. Philip Allen, Durham: Duke University Press 1963: 122-139.
Coleman, James. ’Social Capital in the Creation of Human Capital’, i: American Journal of Sociology, vol. 94 (supplement), 1988: S95-S120
Crompton, Rosemary. ’Goldthorpe and Marxist Theories of Historical Development’, i: John H. Goldthorpe. Consensus and Controversy, ed. Clark/Modgil/Modgil, London: The Falmer Press 1990: 95-113 (med diskussion).
Crompton, Rosemary. ’Three varieties of class analysis: comment on R.E. Pahl’, i: Inter-
	national Journal of Urban and Regional Research, vol. 15, nr. 1, 1991: 108-113. 
Crompton, Rosemary. Class and Stratication. an introduction to current debates, Cambridge: Polity Press 1993.
Cuin, Charles-Henry. Analyse systémique et sociologie de la mobilité sociale, L'Année socio	logique, 3e série, t. XXXIII, 1983: 249-269.
Cuin, Charles-Henry. Sorokin et le Social mobility de 1927. Naissance et mise en æuvre d’une
	problématique, L'Année sociologique, 3e série, t. XXXVIII, 1988: 275-308.
Cuin, Charles-Henry. ’La sociologie et la mobilité sociale: les énigmes du cas français’, i: revue française de sociologie, vol. XXVI, nr. 1 1995: 33-60.
Davis, Kingsley/Moore, Wilbert E. ’Some principles of stratification’, i: American Sociological Review, vol. X, nr. 1-6, 1945: 242-249.
DiMaggio, Paul/Mohr, John. ’Cultural Capital, Educational Attainment, and Marital
	Selection’, i: American Journal of Sociology, vol. 90, nr. 6, 1985: 1231-1261.
Djurfeldt, Göran. Nya begrepp i socialstatistikken?, Livsformer och socialgrupper i danska ’fritidsundersøgelsen’, arbejdspapir nr. 2, København: Københavns Univversitet, Sociologisk Institut 1989. 
Donzelot, Jacques. ’Promoveringen af det sociale’, i: Dansk Sociologi, 6.årg, nr.3, 1995: 92-124.
Duncan, Otis Dudley. ’Methodological Issues in the Analysis of Social Mobility’ i: Social
Structure and Mobility in Economic Development, ed Neil J. Smelser/Seymour Martin Lipset, Chicago: ALDINE Publishing Company 1966: 51-97.
Duncan, Otis Dudley. ’How Destination Depends on Origin in the Occupational Mobility
	Table’, i: American Journal of Sociology, vol. 84, nr. 4, 1979: 793-803.
Dunton, Nancy E./Featherman, David L. ’Social Mobility Through Marriage and Carreer’, i: Achievement and Achievement Motives, ed Janet T. Spence, San Francisco: W.H.Freeman and Company, 1983: 285-320.
Duriez, Bruno/Ion, Jacques/Pincon, Michel/Pincon-Charlot, Monique. Des representations des structurels sociales: les nomenclatures socioprofessionelles au royaume uni et en espagne, Paris: CNRS, Centre de Sociologie Urbaine mai 1988.
Duriez, Bruno/Ion, Jacques/Pincon, Michel/Pincon-Charlot, Monique. ’Institutions statistiques et nomenclatures socio-professionelles’, i: revue française de sociologie, vol. XXXII, nr.1 jan 1991: 29-59.
Durkheim, Émile/Mauss, Marcel. Primitive Classification [oversat fra: De quelques formes primitives de classification, Année Sociologique 1903], Chicago: The University of Chicago Press 1963. 
Durkheim, Émile. Selvmordet, Oslo: Gyldendal [Paris 1897 (1960)] 1991.
Durkheim, Émile. The Evolution of Educational Thought, London: Routledge & Kegan Paul [Paris 1938] 1977.
Durkheim, Émile. The Rules of Sociological Method, And selected texts on sociology and its method: 
-	Marxism and Sociology: The Materialist Conception of History [1897]
-	Sociology and the Social Sciences [1903]
-	Debate on the Relationship between Ethnology and Sociology [1907]
-	Debate on Explanation in History and Sociology [1908]
-	Debate on Political Economy and Sociology [1908]
-	The Contribution of Sociology to Psychology and Philosophy [1909], 
	London: The Macmillan Press Ltd. [1895] 1982.
Ebaugh, Helen Rose Fuchs. Out of the Cloister. Austin: University of Texas Press 1977.
Ebaugh, Helen Rose Fuchs. Becoming An Ex. The Process of Role Exit, Chicago: The
	University of Chicago Press 1988.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John/Portocarero, Lucienne. ’Intergenerational class mobility in three Western European societies: England, France and Sweden’, i: British Journal of Sociology, vol. 30, nr. 4, dec 1979: 415-441.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John/Portocarero, Lucienne. ’Social fluidity in industrial nations: 	England, France and Sweden’, i: British Journal of Sociology, vol. 33, nr. 1, mar 1982: 1-34.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John/Portocarero, Lucienne. ’Intergenerational class mobility and the convergence thesis: England, France and Sweden’, i: British Journal of Sociology, vol. XXXIV, nr. 3, dec 1983: 303-343.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John. ’Commondality and variation in social fluidity in industrial nations. Part I: A model for evaluating the "FJH hypothesis’, i: European Sociological Review, vol. 3, nr. 1, maj 1987a: 54-77.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John. ’Commondality and variation in social fluidity in industrial nations. Part II: A model of core social fluidity applied’, i: European Sociological Review, vol. 3, nr. 2, september 1987b: 145-166.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John. The Constant Flux, Oxford: Clarendon Press 1992a (pb 1993).
Erikson, Robert/Goldthorpe, John. ’The CASMIN project and the American dream’, i:
	European Sociological Review, vol. 8, nr. 3, dec 1992b: 283-305.
Erikson, Robert/Goldthorpe, John. 1994 ’Trends in Class Mobility: The Post-War European
Experience’, i: Social stratification in sociological perspective, ed. David Grusky Boulder: Westview Press, pp. 289-316.
Erikson, Robert/Jonsson, Jan O. Ursprung och utbildning - social snedrekrytering till högre studier, Stockholm:Statens offentliga utredningar 1993:85, Utbildningsdepartementet.
Erikson, Robert/Jonsson, Jan O. Can Education be Equalised?, Boulder: WestviewPress, 1996.
Esping-Andersen, Gøsta. Politics Against Markets, Princeton:Princeton University Press
	1985.
Esping-Andersen, Gøsta. The Three Worlds of Welfare Capitalism, Cambridge: Cambridge University Press 1990.
Esping-Andersen, Gøsta (ed). Changing Classes, stratification and mobility in post-industrial societies, ISA. London: Sage Publications 1993.  
Esping-Andersen, Gøsta. ’Post-industrial Class Structurres: An Analytical Framework’, i:
Changing Classes, stratification and mobility in post-industrial societies, ISA. London: Sage Publications 1993: 7-31.
Esping-Andersen, Gøsta. ’Mobility Regimes and Class Formation’, i: Changing Classes, stratification and mobility in post-industrial societies, ISA. London: Sage Publications 1993: 225-241. 
Esping-Andersen, Gøsta/Rohwer, Götz/Leth-Sørensen, Søren. ’Institutions and Occupational Class Mobility: Scaling the Skill Barrier in the Danish Labour Market’, i: European Sociological Review, vol. 10, nr. 2, sept. 1994: 119-134.
Featherman, David L./Jones, Frank Lancaster/Hauser, Robert M. 'Assumptions of Social Mobility Research in the U.S.: The Case of Occupational Status', i: Social Science Research, vol. 4, 1975: 329-360. 
Featherman, David L./Hauser, Robert M. Opportunity and Change, New York: Academic Press 1978.
Fienberg, Stephen. The Analysis of Cross-Classified Categorical Data, Cambridge: MIT Press 1977 (2.udg. 1980).
Fridberg, Torben/Nørregaard, Carl. Uddannelsernes formidling af den sociale arv, Køben-havn: Socialforskningsinstituttet, studie 35, 1978.
Fridberg, Torben. Kultur- og fritidsanvendelse 1993 København: Socialforskningsinstituttet Rapport 1994:6, 1994.
Fridberg, Torben. Fra eliteforburg til masseforbrug 1964-1993 København: Socialforskningsinstituttet, rapport 1997: 16, 1997.
Gaertner, Karen. 'The structure of organizational careers', i: Social mobility and social structure, ed Ronald L. Breiger, Cambridge: Cambridge University Press 1990: 133-154.
Gershuny, Jonathan. ’Post-indsutrial Career Structures in Britain’, i: Changing Classes, stratification and mobility in post-industrial societies, ISA. London: Sage Publications 1993: 136-170. 
Geiger, Theodor. KONKURRENCE - en sociologisk analyse, Acta Jutlandica, Aarsskrift for Aarhus Universitet, XIII, 2, Aarhus: Universitetsforlaget/København: Ejnar Munksgaard 1941: 5-60.
Geiger, Theodor. ’An Historical Study of the Origins and Structure of the Danish Intelle-gensia’, i: British Journal of Sociology, vol. 1, nr. 3, 1950: 209-220.
George, Linda K.. ’Sociological Perspectives on Life Transitions’, i: Annual Review of Sociology, vol. 19, 1993: 353-373.
Gesser, Bengt. Utbildning, Jämlikhet och Arbetsdelning, Lund: Arkiv förlag 1985.
Gesser, Bengt. ’From Robinsonade to Marionette - Sociology of Education in Sweden’, i: The Multiparadigmatic Trend in Sociology. A Swedish Perspective, ed. Ulf Himmelstrand, Göteborg, pp. 173-197, 1987.
Giddens, Anthony. Central Problems in Social Theory, London: MacMillan 1979.
Glass, David (éd). Social mobility in Britain, London: Routledge 1954 (udvalgte dele).Goldthorpe, John H./Hope, Keith. Occupational grading and Occupational prestige, i: Walter Müller, Karl Ulrich Mayer (ed.). Social Stratification and Career mobility, Paris: Mouton og École Pratique des Hautes Études [1972] 1973: 17-72. 
Goldhamer, Herbert. ’Social Mobility’, i: International Encyclopedia of the Social Sciences ed. David L. Sills, The Macmillian Co & The Free Press, vol. 14, 1968: 429-438.
Goldthorpe, John H./Hope, Keith. Occupational grading and Occupational prestige, i: Walter Müller, Karl Ulrich Mayer (ed.). Social Stratification and Career mobility, Paris: Mouton og École Pratique des Hautes Études [1972] 1973: 17-72. 
Goldthorpe, John H./Hope, Keith. The Social Grading of Occupations. A New Approach and Scale, Oxford: Clarendon Press 1974.
Goldthorpe, John H. et al. Social Mobility and Class Structure in Modern Britain,
	Oxford:Clarendon Press [1980] 2. udg. 1987.
Goldthorpe, John H. Consensus and Controversy, ed Clark/Modgil/Modgil, London: The
	Falmer Press 1990.
Goldthorpe, John H./Marshall, Gordon. ’The promising Future of Class Analysis: A
	Response to Recent Critiques’, i: Sociology, vol. 26, nr. 3, 1992: 381-400.
Goldthorpe, John H. ’Class analysis and reorientation of class theory: the case of persisting differentials in education’, i: The British Journal of Sociology, vol.47, nr. 3, pp. 481-505, 1996a.
Goldthorpe, John H. ’Problems of Meritocracy’, i: Erikson, Robert/Jonsson, Jan O. Can Education be Equalised?, Boulder: WestviewPress, 1996b.
Goodman, Leo A./Kruskal, William K. ’Measures of Association for Cross tabulations’ i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 49, nr. 268. dec 1954: 733-769.
Goodman, Leo A./Kruskal, William K. ’Measures of Association for Cross tabulations. II: Further Discussion and References’, i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 54, nr. 285. mar 1959: 123-163.
Goodman, Leo A./Kruskal, William K. ’Measures of Association for Cross tabulations' III: Approximate Sampling Theory’, i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 58, nr. 302. jun 1963: 310-364.
Goodman, Leo A./Kruskal, William K. ’Measures of Association for Cross tabulations. IV: Simplification of Asymptotic Variances’, i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 67, nr. 338. jun 1972: 415-421.
Goodman, Leo A. ’On the Statistical Analysis of Mobility Tables’, i: American Journal of 
	Sociology, vol. 70, nr. 5. mar 1965: 564-585.
Goodman, Leo A. ’The Analysis of Cross-Classified Data: Independence, Quasi-Independence, and Interactions In Contingency Tables With or Without Missing Entries’, i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 63, nr. 324. dec 1968: 1091-1131 (R.A Fisher Memorial Lecture).
Goodman, Leo A. ’On the Measurement of Social Mobility. An Index of Status Persistence’, i: American Sociological Review, vol. 34, nr. 6. dec 1969: 831-850.
Goodman, Leo A. ’Some Multiplicative Models for the Analysis of Cross Classified Data’, i: Proceedings of the Sixth Berkeley Symposium on Mathematical Statistics and Probability, ed J. Neyman m.fl., (vol. I) Bind 6, hæfte 1 1972: 649-696. 
Goodman, Leo A. ’Simple Models for the Analysis of Aasociation in Cross-Classifications Having Ordered Categories’ i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 74, nr. 367. Sept. 1979: 537-552.
Goodman, Leo A. ’The 1983 Henry L. Rietz Memorial Lecture. The Analysis of Cross-Classified Data Having Ordered And/Or Unordered Categories: Association Models, Correlation Models, And Asymmetry Models For Contingency Tables With Or Without Missing Entries', i: The Annals of Statistics, vol. 13, nr.1, 1983: 10-69.
Goodman, Leo A. ’Some Useful Extentions of the Usual Correspondence Analysis Approach and the Usual Log-Linear Models Approach in the Analysis of Contingency Tables’, i: International Statistical Review, vol. 54, nr. 3 1986: 243-309 (med diskussioner af Erling B. Andersen/J.T. Kent/Henri Caussinus/Y. Escoufier&S.Junca/Clifford C. Clogg/R. D. Gill&B.F.Skriver). 
Goodman, Leo A. ’Measures, Models, and Graphical Displays in the Analysis of Cross-Classified data’, i: Journal of the American Statistical Association (JASA), vol. 86, nr. 416. dec 1991: 1085-1111 (rejoinder til kommentarer: 1124-1138).
Gorce, Gilles de La. ’L'individu et la sociologie, Soixante ans d'étude de la mobilité sociale’, Revue de synthèse, vol. CXII, nr. 2, avril-juin 1991: 237-264.
Goul Andersen, Jørgen. Class Theory in Transition, Institute of Political Science, Aarhus: Aarhus University 1991.
Goux, Dominique/Maurin, Eric. Meritocracy and Social Heredity in France: Some Aspects and Trends, Paris: INSEE, paper pr. International Sociological Association Research Comittee 28, maj 1995: 1-54.
Gregersen, Ole. Virksomhedernes brug af arbejdsmarkedsuddannelserne, Kbh.: Socialforskningsinstituttet, 1997.
Groes, Nils m.fl. Uddannelser og uligevægte på arbejdsmarkedet København: AKF-Forlaget 1996.
Gundelach, Peter/Siune, Karen. ’Socialgruppeinddelingen. Hvad kan den bruges til?’, i: 
	Socialt Tidsskrift, 53. årgang, nr.1, (afd. A) 1977: 292-300.
Halbwachs, Maurice. Classes sociales et morphologie, Paris: Les Editions de Minuit 1972.
Hall, John/Jones, D. Caradog. ’Social Grading of Occupations’, i: British Journal of
	Sociology, vol. 1, nr. 1, 1950: 31-55.
Hansen, Erik Jørgen. De 14-20 Åriges Uddannelsessituation 1965, København: Socialforsk- ningsinstituttet, publikation 31, bind 1, 1968 (med kodeskema af social status).
Hansen, Erik Jørgen. UNGDOM OG UDDANNELSE. De 14-20 Åriges Uddannelsessituation 1965, København: Socialforskningsinstituttet, publikation 47, bind 2, 1971 (med kodeskema af social status).
Hansen, Erik Jørgen. Lighed gennem uddannelse, Pjece 1, København: Socialforsknings-
	instituttet (1. udg. 1972), 2. udgave 1977a.
Hansen, Erik Jørgen. ’SOCIALGRUPPER. Oplæg til studium af et af socialforskningens ana-
	lyseredskaber’, i: Socialt Tidsskrift, 53. årgang, nr.1, (afd. A) 1977b:1-18.
Hansen, Erik Jørgen. ’Den centrale baggrundsvariabel er socialgruppeinddelingen’, i: Socialt Tidsskrift, 53. årgang, nr.1, (afd. A) 1977c: 301-308.
Hansen, Erik Jørgen. Afgangen fra skolesystemet før det 11. skoleår, København: Socialforskningsinstituttet, meddelelser 6, 1974. 
Hansen, Erik Jørgen. Hvem bryder den sociale arv ?, bind I-II, København: Socialforsk-
	ningsinstituttet, publikation 112, 1982.
Hansen, Erik Jørgen. Socialgrupper i Danmark, København: Socialforskningsinstituttet 1984.
Hansen, Erik Jørgen. Danskernes levekår 1986 sammenholdt med 1976, København: Hans Reitzels Forlag 1986.
Hansen, Erik Jørgen. Generationer og livsforløb i Danmark, København: Hans Reitzels
	Forlag 1988.
Hansen, Erik Jørgen. Den maskerede klassekamp, København: Hans Reitzels Forlag, 1990.
Hansen, Erik Jørgen. ’Sociale klasser og ulighed’, i: Sociologi -en grundbog, ed. Heine
	Andersen), Hans Reitzels Forlag, København 1992: 87-108 (2. udg. 1998).
Hansen, Erik Jørgen. En generation blev voksen, København: Socialforskningsinstituttet,
	rapport 95: 8, 1995 (engelsk resumé 1996).
Hansen, Erik Jørgen. The first generation in the welfare state, a cohort analysis, København: Socialforskningsinstituttet, raport 96:4, 1996.
Hansen, Erik Jørgen. Perspektiver og begrænsinger i studiet af den social rekruttering til uddannelserne, København: Socialforskningsinstituttet, raport 97:17, 1997.
Hauser, Robert M. ’A Structural Model of the Mobility Table’, i: Social Forces, vol. 56, nr.3, mar. 1978: 919-953.
Hauser, Robert M. ’Some Exploratory Methods for Modeling Mobility Tables and Other Cross-Classified Data’, i: Sociological Methodology 1980, ed Karl F. Schuessler, San Francisco: Jossey-Bass Publishers 1979: 413-458.
Hauser, Robert M./Koffel, John N./Travis, Harry P./Dickinson, Peter J. ’Temporal Change in Occupational Mobility: Evidence for Men in the United States’, i: American Sociological Review, vol. 40, nr. 3, 1975a: 279-297.
Hauser, Robert M./Dickinson, Peter J./Travis, Harry P./Koffel, John N. 'Structural Changes in Occupational Mobility Among Men in the United States', i: American Sociological Review, vol. 40, nr. 5, 1975b: 585-598.
Hauser, Robert M./Grusky, David B. ’Cross-National Variation in Occupational Distributions, Relative Mobity Chances, and Intergenerational Shifts in Occupational Distributions’, i: American Sociological Review, vol. 53, nr. 5 oct 1988: 723-741.
Heath, Anthony. Social Mobility, London: Fortana Paperbacks 1981.
Held, David/Thompson,John B. Social theory of modern societies, Anthony Giddens and his
	critics, Cambridge: Cambridge University Press 1991.			 
Hirsch, Fred. Social limits to growth, London: Harvard University Press 1976
Hoff, Jens/Andersen, Jørgen Goul. ’The Danish Class Structure’, i: Acta Sociologica, vol. 32, nr. 1: 1989: 23-52 (projekt: Klassestruktur, klasse, bevidsthed og sociale modsætningsforhold, Institut for Statskundskab, KU, rapport nr. 14, 1989).
Hoff, Jens. Klasseanalysens problemområder. Teoretisk og empirisk klasseanalyse i Danmark [1989], Institut for Statskundskab, Københavns Universitet, Licentiatserien 1993/2.
Hout, Michael. Mobility tables, London: Sage Publications (31) 1983.
Hout, Michael. ’Status, Autonomy, and Training in Occupational Mobility’, i: American Journal of Sociology, vol. 89, nr. 6: 1379-1409.
Hout, Michael. Following in Father's Footsteps, London: Harvard University Press 1989.
Hout, Michael/Hauser, Robert M. 'Symmetry and hierarchy in social mobility: a methodological analysis of the CASMIN model of class mobility', i: European Sociological Review, vol. 8, nr. 3, dec 1992: 239-266.
Hübertz, Jens Rasmussen. Bevægelsen i Danske Befolkning (Aarhus), København 1840.
Højrup, Thomas. Det Glemte Folk, Brede/Hørsholm: Statens Byggeforskningsinstitut [1983] 1989 (med et udvidet forord og efterskrift). 
Højrup, Thomas. ’Kulturanalyse og samfundsanalyse’ i: Nordnytt nr. 37 1989: 108-128.
Højrup, Thomas. Omkring livsformsanalysens udvikling København: Museum Tusculanums Forlag (del af doktordisputats forsvaret 9. juni 1995) 1995.
Ishida, Hiroshi. Social Mobility in Contemporary Japan, educational credentials, class and the labourmarket in a cross-national perspective, Oxford: Macmillan 1993. 
Jencks, Christopher. ’What is the true rate of social mobility’, i: Social mobility and social structure, ed Ronald L. Breiger, Cambridge: Cambridge University Press 1990: 103-130.
Jenkins, Richard. ’Book Review af Distinction’, i: Sociology, vol. 20, nr. 1 feb 1986: 103-105.
Jensen, Anne M./Jensen, Peter. The Impact of Labour Market Training on the Duration of Unemployment, Centre for Labour Market and Social Research, Aarhus 1996 [Göteborg 9-11 May 1996].
Jones, Frank L. ’Structural and Circulation Mobility Are Alive and Well: A Critical Comment on Sobel's Premature Obituary Notice’, i: Sociology, vol. 19. nr. 1 feb. 1985: 139-142.
Jonsson, Jan O. ’Education, Social Mobility, and Social Reproduction in Sweden: Patterns and Change’, i: Welfare Trends in the Scandinavian Countries, ed Erik Jørgen Hansen/Stein Ringen/Hanne Uusitalo/Robert Erikson, New York: M. E. Sharpe, 1993a: 91-118.
Jonsson, Jan O. ’Persting Inequalities in Sweden’, i: Persistent Inequality: Changing Educational Attainment in Thirteen Countries. Shavit,Yossi/Blossfeld, Hans-Peter (ed.). Boulder/Oxford: WestviewPress 1993b.
Kaelbe, Hartmut. Social Mobility in the 19th and 20th Centuries, Warwickshire, Berg Publishers, [1983], 1985. 
Kahl, Joseph A.. The American Class Structure, New York: Holt, Rinehart og Winston [1957] 1961.
Kalleberg, Arne L./Sørensen Aage B. ’The Sociology of Labor Markets’, i: Annual Review of Sociology, vol. 5, pp. 351-379, 1979.
Kelley, Jonathan. ’The failure of a paradigm: Log linear models of social mobility’ i: Clark et al. John H. Goldthorpe: Consensus and Controversy, London: Falmer Press, pp. 319-346, 1990.
Knorke, David/Burke, Peter J. Log-Linear Models, Quantitative Applications in the Social Sciences: 20, London: Sage Publications 1980.
Krause, Tadeusz K./Slomczynski, Kazmierz M. ’Matrix Representation of Structural and Circulation Mobility’, i: Sociological Methods & Research, vol. 14, nr. 3 1986: 247-269.
Krause, Tadeusz K./Slomczynski, Kazmierz M. ’Structural and Circualtion Mobility in the Linear Programming Framework: The Critics in Hot Water-A Rejoinder to the Invited Comment "Saving the Bath Water’, i: Sociological Methods & Research, vol. 14, nr. 3 1986: 285-300.
Langager, Klaus. Ledige på kursus. Effekter af specialarbejderstudier vurderet ved et eksperiment, København: Socialforskningsinstituttet, rapport 1996:9, 1996
Langager, Klaus. ’Ledige på kursus - hvad er effekten?’, i: Social Forskning, nr.2 1996: 6-7 
Langager, Klaus Indsatsen over for de forsikrede ledige, evaluering af arbejdsmarkedsreformen I, København: Socialforskningsinstituttet, 1997
Lee, David J./Turner, Bryan S. ed. Conflicts About Class, Debating Inequality and Late industri-alism, London: Longman, 1996.
Levy, Rene/Joye, Dominique. ’What is Switzerland's Stratification Like: Classes, Prestige, Gradation, Professionel Categories?’, i: International Sociology, vol.9, nr.3, sept 1994: 313-336.
Levy, Rene. Meso-social Structures and Stratification Analysis - a Missing Link?, Paper to the Zurich Conference of the ISA Research comittee 28 on Dynamics of Social Stratification: Macro and Micro Perspectives, May 25-27 1995 (Institut d'Antropologie et de Sociologie, Lausanne).
Lipset, Seymour Martin/Zetterberg, Hans L. ’A Theory of Social Mobility’, i: Class, status and power. Social stratification in comparative perspective (ed. Reinhard Bendix/Seymour M. Lipset), London: The Free Press of Glencoe/Routledge & Kegan Paul (artikel opr. fra 1956) 1966: 561-573.
Lipset, Seymour Martin/Bendix, Reinhard. Social Mobility in Industrial Society, Berkeley/Los Angeles: University of Califonia Press 1959.
Loy, John W. ’The Study of Sport and Social Mobility’, i: Aspects of comtemporary Sport Sociology, Proceedings of C.I.C. Symposium on the Sport of Sociology, University of Wisconsin, Nov. 18-20 1968, ed Gerald S. Kenyon, Chicago 1969: 101-133.
Loy, John W. ’Social Origins and Occupational Mobility Patterns of a Selected Sample of American Athletes’, i: International Review for the Sociology of Sport, vol. 7, 1972: 5-25.
Lüschen, Gunther. ’Social Stratification and Social Mobility Among Young Sportsmen’, i: Sport, Culture and society, ed John W. Loy/Gerald S. Kenyon, London: Collier-Macmillan Limited, [1963] 1969: 258-276.
Mach, Bogdan W./Wesolowski, Wlodzimierz. Social mobility and social structure, London: Routledge/Kegan Paul, 1986.
Marshall, Gordon. ’John Goldthorpe and Class Analysis’, i: John H. Goldthorpe. Consensus and Controversy, ed Clark/Modgil/Modgil, London: The Falmer Press 1990: 51-62.
Marshall, Gordon. ’In defence of class analysis: a comment on R.E Pahl’, i: International
	Journal of Urban and Regional Research, vol. 15, nr. 1, 1991: 114-118.
Marshall, Gordon/Roberts, Stephen/Burgoyne, Carole. 'Social Class and underclass in Britain and the USA, i: British Journal of Sociology, vol. 47, nr. 1, mar 1996: 22-44.
Marx, Karl. Kapitalen, bog III/4 [1894, oversat fra Dietz udg.1962-1966], København:
	Rhodos 1972.
Marx, Karl. Grundrids til kritikken af den politiske økonomi [1857-1859; oversat fra Dietz-udgaven 1953] bind 1, Aarhus: Modtryk 1974.
Merllié, Dominique. ’Analyses de l’interaction entre variables. Problème statistique ou
	 sociologique?’, i: Revue française sociologique, vol. XXXI, 1985: 629-652.
Merllié, Dominique. ’La construction statistique', i: Initiation a la pratique sociologique, ed 	Patrick Champagne et al, Paris: Dunod 1989: 101-162 (2. udg. 1996).
Merllié, Dominique. Les enquêtes de mobilité sociales, Paris: PUF 1994.
Merllié, Dominique. ’Les travaux empiriques sur la mobilité sociale avant la Première Guerre mondiale’, i: revue française de sociologie, vol. XXXVI, nr.1, 1995: 5-32.
Merllié, Dominique/Prévot, Jean. La mobilité sociale, Paris: La Découverte 1991.
Miller, S. M. ’Comparative Social Mobility’, i: Current Sociology, vol. IX, nr.1, 1960:1-88.
Miller, Robert L. ’The Limited Concerns of Social Mobility Research’ i: Current Sociology, vol. 46, nr.4, pp. 145-163, 1998.
Müller, Walter/Mayer, Karl Ulrich (ed.). Social Stratification and Career mobility, Paris: Mouton 1973. 
Müller, Walter/Ishida, Hiroshi/Ridge, John M. ’Class Origin, Class Destination, and Education: A Cross-National Study of Ten Industrial Nations’, i: American Journal of Sociology, vol. 101, nr. 1, July 1995: 145-193.
Munk, Martin. En teori om praksis? Der ønskes foretaget en analyse af praksis-begrebet set i et dialektisk-logisk og praxeologisk perspektiv, Københavns Universitet: Institut for Pædagogik, kandidatspeciale, 1990.
Munk, Martin. Social mobility in the Field of Sport, Paper to the Zurich Conference of the International Sociological Association Research comittee 28 on Dynamics of Social Stratification: Macro and Micro Perspectives, May 25-27 1995a (Frederiksberg 1995).
Munk, Martin. ’Social mobilitet relateret til sportens felt’, i: Social Kritik, nr. 39, oktober 1995b: 49-61.
Munk, Martin. 1998. The Trace of Social Space, Paper presented at International Conference on Empirical Investigation of Social Space, Zentralarchiv für sozialforschnung, University of Cologne, October.
Munk, Martin. Livsbaner gennem et felt, En analyse af eliteidrætsudøveres sociale mobilitet og rekonversioner af kapital i det sociale rum, Sociologiska institutionen Lunds universitet, doktorafhandling, 1999a.
Munk, Martin. Reconversions of Educational Capital in the Welfare State, kommer i Education and Work, september 1999b.
Nomenclature des professions et catégories socioprofessionelles, 1983 & 1994, PCS, INSEE.
Qvortrup, Jens. ’’Karl Marx’ "An-Sich"-Klassebegreb. En teorihistorisk studie’ (klassebe-
	grebet), i: Kurasje, nr. 4, 1971: 3-38.
Pahl, Ray E. ’R. E. Pahl replies’, i: International Journal of Urban and Regional Research, vol. 15, nr. 1, 1991: 127-129.
Payne, Geoff. 'Social Mobility', i: The British Journal of Sociology, vol. XL, nr.3, September, 1989: 471-492.
Portocarero, Lucienne. Social Mobility in industrial societies, Stockholm: Swedish Institute 
	for Social Research 3, Almqvist & Wiksell International 1987. 			
Portocarero, Lucienne. 'Trends in Occupational Mobility: The Gender Gap in Sweden', i: Acta Sociologica vol. 32, nr. 4, 1989: 359-374.
Pöntinen, Sepp. Social Mobilty and Social Structure a Comparison of Scandinavian Countries, Commentations Scientiarum Socialium 20, Finland 1983.
Rasmussen, Palle. ‘Uddannelse, voksenuddannelse og kønsrelationer’, i: Dansk Sociologi, nr. 3/4 okt. 1993.
Reiss, Albert J. Occupations and Social Status, med Otis D. Duncan/Paul Hatt/Cecil North, New York: The Free Press of Glencoe, Inc. 1961 (udvalgte dele).
Rogoff, Natalie. ’Social Stratfication in France and in the United States’, i: The Ameriacn Journal of Sociology, vol. LVIII, nr. jan 1953: 347-357.
Rogoff, Natalie Ramsøy. ’Changes in rates and forms of mobility’, i: Social Structure and Mobility in Economic Development, ed Neil J. Smelser/Seymour Martin Lipset Chicago: ALDINE Publishing Company 1966: 213-234. 
Rose, David/Marshall, Gordon. ’Constructing the (w)right Classes’ (review artikel), i: So-
	ciology, vol. 20, nr. 3, aug. 1986: 440-455.
Sahoo, B.B. Subjugation and emancipation: A Framework for the Study of Social mobility in India, Paper to the Zurich Conference of the International Sociological Association Research comittee 28 on Dynamics of Socialrural Stratification: Macro and Micro Perspectives, May 25-27 1995 (Indian Statistical Intitute, New Delhi).
Savage, Mike/Egerton, Muriel. ’Social Mobility, Individual Ability and the Inheritance of Class Inequality’, Sociology, vol. 31, nr. 4, pp. 645-672, 1997.
Schnapper, Dominique. ’Le musée et l’école’, i: revue française de sociologie, vol. XV, nr.1 jan-mar 1974: 113-126.
Shavit,Yossi/Blossfeld, Hans-Peter ed. Persistent Inequality: Changing Educational Attainment in Thirteen Countries, Boulder: Westview Press 1993
Shavit, Yossi/Müller, Walter. From School to work, A Comparative Study of Educational Qualifications and Occupatinal Destinations Oxford: Clarendon Press 1998
Slomczynski, Kazmierz M./Krause, Tadeusz K. ’Should the Framework of Structural VS. Circulation Mobility Be Abandonded? If So, Not because of Faculty Logic’ (comment on Sobel 1983) i: American Sociological Review, vol. 49, nr. 6 dec. 1984: 850-852.
Slomczynski, Kazmierz M./Krause, Tadeusz K. ’Cross-National Similarity in Social Mobility Patterns: A Direct Test of the Featherman-Jones-Hauser Hypothesis’, i: American Sociological Review, vol. 52, nr. 5 oct. 1987: 598-611.
Slomczynski, Kazmierz M./Krause, Tadeusz K. ’A Paradigmatic Crisis in the Multiplicative Modelling Table: The Problem of Circulation Mobility As An Anomaly’ i: American Sociological Review, vol. 53, nr. 5 oct. 1988: 742-748.
Smelser, Neil J./Lipset, Seymour Martin. ’Social Structure, Mobility and Development’, i: Social Structure and Mobility in Economic Development, ed Neil J. Smelser/Seymour Martin Lipset, Chicago: ALDINE Publishing Company 1966: 1-50. 
Smith, D. Randall/Abbott, Andrew. 1983. 'A Labor Market Perspective on the Mobility of College Football Coaches', i: Social Forces, vol. 61, nr.4, pp. 1147-1167.
Sobel, Michael E. ’Structural Mobility, Circulation Mobility and the Analysis of Occupa-tional Mobility: A Conceptual Mismatch’, i: American Sociological Review, vol. 48, oct 1983: 721-727.
Sobel, Michael E. ’"Frameworks" and Frameworks: reply to Slomczynski/Krause’, i: American Sociological Review, vol. 49, dec 1984: 852-853.
Sobel, Michael E./Hout, Michael/Duncan, Otis Dudley. ’Exchange, Structure, and Symmetry in Occupational Mobility’, i: American Journal of Sociology, vol. 91, nr. 2, september 1985: 359-372.
Sobel, Michael E./Hout, Michael/Duncan, Otis Dudley. ’Saving the Bath Water: An Invited
	Comment on Krause and Slomczynski's "Matrix Representation of Structural and Circulation Mobility"’ i: Sociological Methods & Research, vol. 14, nr. 3 1986: 271-284.
Sorokin, Pitirim A. Social Mobility and Cultural Mobility, New York: The Free Press [1927] genopt. 1959/1964.
Sorokin, Pitirim A. ’Social Mobility’, i:  Encyclopaedia of the Sociale Sciences, ed Edwin R.A Seligman, vol. X, The Macmillan Co, 1933 (15e ed., 1963): 544-545.
Strauss, Anselm L. The Contexts of Social Mobility, Chicago: Aldine Publishing Company 1971.
Sundbo, Jon. ’Klasserne i plansamfundet’, i: Sociologi under forandring, ed. Peter Gundelach/Nils Mortensen/Jens Chr. Tonboe, København: Gyldendal, pp. 195-223, 1990.
Svalastoga, Kaare. Prestige, Class and Mobility, København: Gyldendal 1959. 
Svalastoga, Kaare/Wolf, Preben. Social Rang og Mobilitet, København: Gyldendal [1961] 2. udg. 1969. 
Sørensen, Aage B. ’A model for occupational careers’, i: American Journal Sociology, vol.80, pp. 44-87, 1974.
Sørensen, Aage B. ’The structure of intragenerational mobility’, i: American Sociological Review, vol. 40, pp. 456-471, 1975a.
Sørensen, Aage B. ’Models of Social Mobility’, i: Social Science Research, vol.4, nr.1, pp. 65-92, 1975b.
Sørensen, Aage B. ’The structure of inequality and the process of attainment', i: American Sociological Review, vol.40, pp. 456-471, 1977.
Sørensen, Aage B. ’A model and a metric for the Analysis of the Intragenerational Status Attainment Process’, i: American Journal of Sociology, vol.85, nr.2, pp. 361-384, 1979.
Sørensen, Aage B. ’Processes of Allocation to Open and Closed Positions in Social Structure', i: Zeitschrift für Sociologie, vol. 12, nr.3, pp. 203-224, 1983.
Sørensen, Aage B. ’Theory and methodology in social stratification’, i: ed. Ulf Himmelstrand, Sociology: from crisis to science?, The sociology of action, London: Sage Publications, pp. 79-95, 1986.
Sørensen, Aage B. ’On the Usefullness of Class Analysis in Research on Social Mobility and Socioeconomic Inequality’, i: Acta Sociologica, vol. 34, nr.2, pp. 71-87, 1991.
Sørensen, Aage B. ’The basic concepts of stratification research: class, status and power’, i: Social stratification in sociological perspective, ed. David Grusky Boulder: Westview Press, pp. 229-241, 1994.
Sørensen, Aage B. ’Theoretical mechanisms and the empirical study of social processes’, i: Social mechanisms, ed. Peter Hedström og Richard Swedberg, Cambridge: Cambridge University Press, 1998. 
Therbon, Göran. 1971. Klasser och ekonomiska system. Kristianstad: Bind 14 i Zenitserien.
Therbon, Göran. ’Class analysis: history and defence’, i: ed. Ulf Himmelstrand, Sociology: from crisis to science?, The sociology of action, London: Sage Publications, pp. 96-132, 1986.
Thévenot, Laurent. ’L'économie du codage social’, i: critiques de l'économie politique, nr. 23-24, 1983: 188-222.
Thurow, Lester. ’Education and economic equality’, i: Public Interest, nr. 28, 1972: 66-81
Tilly, Charles. Durable Inequality. Berkely: University of Califonia Press 1998.
Tilly, Charles. How War made States, and vice versa, Fredagsforelæsning, Københavns Universitet Amager, 26. april 1996.
Wacquant, Loïc J.D. ’Social Ontology, Epistemology, and Class: On Wright's and Burra-
	woy’s Politics of Knowledge’ i: Berkeley Journal of Sociology, vol. 34, 1989: 165-186.
Wacquant, Loïc J.D. ’Making Class: The Middle Class(es) in Social Theory and Social
Structure’, i: Bringing Class Back In, ed Scott G McNall/Rhonda F. Levine/Rick Fantasia, Boulder: Westview Press 1991: 39-64.
Wacquant, Loïc J.D. ’On the Tracks of Symbolic Power: Prefatory Notes to Bourdieus ’State
	Nobility’, i: Theory, Culture & Society, vol. 10, nr.3, 1993a: 1-17. 
Wacquant, Loïc J.D. ’From Ruling Class to Field of Power: An Interview with Pierre 
Bourdieu on La Noblesse d'État, i: Theory, Culture & Society, vol. 10, nr.3, 1993b: 19-44. 
Wacquant, Loïc J.D. ’From Ideology to Symbolic Violence Culture, Class, and Conscious-
ness in Marx and Bourdieu’, i: International Journal of Contemporary Sociology, vol. 30, nr.2, oct 1993c: 125-142.
Wacquant, Loïc J.D. ’Bourdieu in America: Notes on the Transatlantic Importation of Social Theory’, i: Bourdieu: Critical Perspectives, ed. Craig Calhoun/Edward LiPuma/Moishe Postone, Cambridge: Polity Press, pp. 235-262, 1993d.
Waters, Malcolm. ’Collapse and Convergence in Class Theory: The Return of the Social in the Analysis of Stratification Arrangements’, i: Theory and Society, vol. 20, nr. 2, 1991: 141-172.
Waters, Malcolm. ’Succession in the Stratification System: A conribution to the "Death of Class Debate"’, i: International Sociology, vol. 9, nr. 3, 1994: 295-313.
Weber, Max. Economy and Society, Vol. 1+2, [1922], Berkeley: University of Califonia Press 1978.
Weber, Max. The Methodology of the Social Sciences, oversat og ed Shils and Finch, New York: The Free Press, Macmillan Publishing Co., Inc. [1903-1917] 1949.
Western, Mark/Wright, Erik Olin. ’The Permeability of Class Boundaries to Intergenerational Mobility Among Men in the United States, Canada, Norway and Sweden’, i:  American Sociological Review, vol. 59, nr.4, aug 1994: 606-629.
Westergaard, John H. ’About and beyond the ’underclass’: some notes on the influences of social climate on British sociology today’ (BSA Presidential Address), Sociology, vol. 26, nr.4, nov 1992: 575-587.  
Westergaard, John H. Who get's what?, Cambridge: Polity Press 1995a.
Westergaard, John H. Klassestruktur i nutidig teori og virkelighed, København/Sheffield:
	Sociologisk Institut, forelæsningsnoter/notater (marts-april 1995) 1995b.
Westergaard, John H. ’Overklassens usynlighed’, i: Dansk Sociologi, årg. 9, nr.1, pp. 89-99, 1998.
Wright, Erik Olin. Class, Crisis and the State, London: NLB 1978 (udvalgte dele).
Wright, Erik Olin. Class Structure and Income Determination, New York: Academic Press 1979 (udvalgte dele).
Wright, Erik Olin. ’Class and Occupation’, i: Theory and Society, vol.9, nr.1 1980: 117-214.
Wright, Erik Olin. Classes, London: Verso 1985.
Wright, Erik Olin. The Debate on Classes, London: Verso 1989/1990 (udvalgte dele).
Wright, Erik Olin. Class Counts!, Paris/Cambridge: Cambridge University Press 1997.
Wright, Erik Olin/Martin, Bill. ’The Transformation of the American Class Strcuture 1960-
	1980’, i: American Journal of Sociology, vol. 93, nr.1, July 1987: 1-29.
Wright, Erik Olin/Shin, Kwang-Yeong. 'Temporality, Class and Consciousness', i: So-
	ciological Theory, vol. 6, nr.1 (forår) 1988: 58-63.
Wright Mills, C. WHITE COLLAR, The American Middle Classes, New York: Oxford Uni-
	versity Press, [1951] 1977: 35-59, 215-286.
Yasuda, Saburo. ’A methodological inquiry into social mobility’, i: American Sociological Review, vol. XXIX, nr. 1, feb 1964: 16-23.
Young, Michael. INTELLIGENSEN SOM OVERKLASSE - en undersøgelse af udviklingen med hensyn til uddannelse og lighed 1870-2033, København: Forlaget Fremad [1958] 
	1961.
Zangenberg, Carsten U./Zeuthen, Hans E. ‘Lidt om studenterårgang 1979’, i: Nationaløkonomisk tidsskrift, 1996.
Zangenberg, Carsten U./Zeuthen Hans E. Den hvide hue - hvad fører den til?, København: Danmarks Statistik 1997.